Справа № 463/4608/17 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/811/1403/20 Доповідач в 2-й інстанції: Струс Л. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2020 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Струс Л.Б.,

суддів Савуляка Р.В., Шандри М.М.

секретар Симець В.І.

за участі представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_5 та директора Triyana Holding GmbH ОСОБА_7

на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 04 березня 2020 року в складі судді Леньо С.І.

у справі

за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , Triyana Holding GmbH , про розірвання договору та позовом Triyana Holding GmbH до ОСОБА_6 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_5 про розірвання договору,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся до Личаківського районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_6 з вимогою про розірвання договору від 28 січня 2011 року. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 28 січня 2011 року фізична особа ОСОБА_6 та фізичні особи ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 (Позичальники) та Triyana Holding GmbH (Управитель) уклали договір. Відповідно до умов договору, ОСОБА_6 (Інвестор) був зобов`язаний, з поміж іншого, доплатити ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 (Позичальникам) 100 000 доларів США готівкою в день підписання цього договору. Зазначає, що ОСОБА_6 не виконав свого обов`язку, чим істотно порушив взяті на себе зобов`язання.

07 лютого 2018 року ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова Леньо С.І. було відкрито провадження у справі № 463/4608/17 за позовом ОСОБА_5 та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження.

31 травня 2018 року іноземна юридична особа Triyana Holding GmbH звернулась до Личаківського районного суду м. Львова з окремим позовом про розірвання договору від 28 січня 2011 року з огляду на порушення ОСОБА_6 (Інвестором) своїх зобов`язань по договору, зокрема, в частині передачі права вимоги на борг ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 (Позичальників). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вказаний позов був переданий для розгляду судді Жовніру Г.Б. Ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова Жовніра Г.Б. від 19 червня 2018 року було відкрито провадження по справі № 463/3060/18.

04 грудня 2018 року ухвалою судді Личаківського районного суду м. Львова Жовніра Г.Б. позов іноземної юридичної особи Triyana Holding GmbH про розірвання договору було об`єднано в одне провадження з позовом ОСОБА_5 про розірвання договору. Об`єднаній справі було присвоєно єдиний унікальний номер 463/4608/17 та передано для розгляду судді Личаківського районного суду м. Львова Леньо С.І.

04 березня 2020 року Личаківським районним судом м. Львова було прийнято рішення, яким у задоволені позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про розірвання договору та позові Triyana Holding GmbH до ОСОБА_6 про розірвання договору було відмовлено.

Дане рішення оскаржив ОСОБА_5 , подавши апеляційну скаргу.

Вважає, що рішення прийнято з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вказує, що однією із істотних умов договору було зобов`язання ОСОБА_6 передати готівкою ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 грошові кошти у розмірі 100 000 доларів США готівкою у день підписання договору - 28 січня 2011 року.

Зазначає, що жодних доказів, які б підтверджували позицію ОСОБА_6 про те, що він виконав свої зобов`язання, які передбачені умовами договору не надано а також жодним чином не відповідач не пояснив кому саме, яким чином та за яких обставин він сплатив кошти. З пояснень ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 вбачається що жодних грошових коштів, у тому числі 100 000 дол.США на підставі договору від 28.01.2011 року від ОСОБА_6 вони не отримували.

Просить рішення Личаківського районного суду м.Львова від 04 березня 2020 року скасувати в частині відмови в позові ОСОБА_5 та постановити нове рішення, яким розірвати договір від 28.01.2011 року укладений між ОСОБА_6 (інвестор) , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 позичальники) та Triyana Holding GmbH (управитель).

Також рішення суду оскаржив директор Triyana Holding GmbH ОСОБА_7., подавши апеляційну скаргу.

Вважає рішення незаконним і необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального права, за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Зазначає, що ОСОБА_6 до сьогодні не виконав взяте на себе зобов`язання, яке передбачене умовами договору від 28 січня 2011 року та положеннями ЦК України чим грубо порушив права та інтереси Triyana Holding GmbH.

Просить рішення Личаківського районного суду м.Львова від 04 березня 2020 року скасувати та постановити нове рішення, яким позов Triyana Holding GmbH задовольнити.

Представник ОСОБА_6 - ОСОБА_4 подав відзив на апеляційні скарги ОСОБА_5 та директора Triyana Holding GmbH ОСОБА_7 , просить рішення суду залишити без змін а апеляційні скарги без задоволення.

Від директора Triyana Holding GmbH ОСОБА_7 та третьої особи ОСОБА_10 надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, враховуючи, що сторони належним чином повідомлені, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг ОСОБА_5 та директора Triyana Holding GmbH ОСОБА_7, вимог заявлених у суді першої інстанції, пояснення представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з вимогами статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Встановлено, що 28 січня 2011 року між ОСОБА_6 (Інвестор) та ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 (Позичальники) та Triyana Holding GmbH в особі директора ОСОБА_10 (Управитель) було укладено договір.

Преамбулою договору від 28 січня 2011 року передбачено, що Triyana Holding GmbH перебуває під спільним контролем Позичальників, не є резидентом України, та здійснило інвестицію в корпоративні права компанії UTS Holding GmbH, яка в свою чергу володіє ТОВ "СіріусПроект" - власником торгово-розважального комплексу Кінг-Крос Леополіс, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , номінальна вартість якої на момент укладення даного договору складає - 6 000 000 доларів США.

Відповідно до пункту 1 договору від 28 січня 2011 року, Позичальники підтверджують отримання ними в минулому від Інвестора позики. Сторони підтверджують, що станом на 01 січня 2011 року борг Позичальників перед Інвестором становить 391 290 доларів США.

Згідно з пунктом 2 договору від 28 січня 2011 року, Інвестор володіє 205 745 акціями ВАТ "БК "Комфортбуд", які він раніше придбав в Позичальників за 497 200 доларів США, та нарахованими і невиплаченими дивідендами в сумі 298 360,50 грн., що становить 37 295 доларів США, а разом - 534 495 доларів США.

Як вбачається із пункту 3 договору від 28 січня 2011 року, Інвестор відступає Управителю всі права на згаданий в пункті 1 борг (391 290 доларів США), передає Позичальникам (або вказаним ними особам) право власності на згадані в пункті 2 акції (534 495 доларів США), а також доплачує Позичальникам 100 000 доларів США готівкою в день підписання цього договору, а Управитель відступає Інвестору частину у розмірі 17,0964% всіх вигод (дивідендів, доходів від продажу, тощо) від здійсненої Управителем Інвестиції, які будуть отримані в майбутньому (від моменту укладення даного Договору).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Виходячи зі змісту укладеного між сторонами договору та з встановлених судом обставин, ОСОБА_6 (Інвестор) взяв на себе наступні зобов`язання:

1) відступити Triyana Holding GmbH (Управителю) усі права на борг ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 (Позичальників), який виник у них перед ОСОБА_6 (Інвестором) - 391 290 доларів США;

2) передати ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 (Позичальникам) або вказаним ними особам право власності на акції ВАТ «КБ «КОМФОРТБУД» - 534 495 доларів США;

3) доплатити ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 (Позичальникам) готівкою в день підписання договору суму - 100 000 доларів США (загальний розмір -1 025 785 доларів США).

При цьому, іноземна юридична особа Triyana Holding GmbH (Управитель) зобов`язувалось відступити ОСОБА_6 (Інвестору) частину у розмірі 17,0964 % всіх вигод (дивідендів, доходів від продажу, тощо) від здійсненої іноземною юридичною особою Інвестиції, що будуть отримані Triyana Holding GmbH в майбутньому (від моменту укладення даного договору).

Вказаний вище розмір (17,0964 %) був розрахований сторонами пропорційно (1 025 785 доларів США / 6 000 000 доларів США) з огляду на номінальну вартість Інвестиції Triyana Holding GmbH в корпоративні права компанії UTS Holding GmbH, яка в свою чергу володіє ТОВ "СіріусПроект" - власником торгово-розважального комплексу "Кінг-Крос Леополіс" (6 000 000 доларів США) та загального розміру зобов`язань ОСОБА_6 (1 025 785 доларів США).

Щодо відступлення Triyana Holding GmbH (Управителю) усіх прав на борг ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 (Позичальників), який виник у них перед ОСОБА_6 (Інвестором) на суму 391 290 доларів США.

Пунктом 3 договору від 28 січня 2011 року передбачено, що ОСОБА_6 (Інвестор) відступає Triyana Holding GmbH (Управителю) всі права на згаданий в пункті 1 договору борг (391 290 доларів США).

Невиконання ОСОБА_6 вказаного зобов`язання є підставою позову Triyana Holding GmbH про розірвання договору від 28 січня 2011 року.

За своєю правовою природою вказане зобов`язання ОСОБА_6 (Інвестора) є відступленням права вимоги - договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 517 ЦК України визначено наявність доказів прав нового кредитора у зобов`язанні: первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог іноземної юридичної особи Triyana Holding GmbH про розірвання договору, Личаківський районний суд м. Львова прийшов до висновку, що у зв`язку з укладенням договору від 28 січня 2011 року відбулось поєднання в одній особі боржника (Позичальників) та нового кредитора (Управителя), що є підставою для припинення зобов`язання на підставі ст. 606 ЦК України (на суму 391 290 доларів США). Проте, з таким висновком не можна погодитись, адже він не ґрунтується на вимогах закону та суперечить матеріалам справи, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 606 ЦК України, зобов`язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦК України, учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи.

Як вбачається із копії торгового реєстру (а.с. 109-111; т. 3), іноземна юридична особа Triyana Holding GmbH, зареєстрована за законодавством Республіки Австрія, є окремим учасником цивільних відносин. При цьому, учасниками іноземної юридичної особи Triyana Holding GmbH є шестеро фізичних осіб: ОСОБА_5 ; ОСОБА_8 ; ОСОБА_7 ; ОСОБА_14 ; ОСОБА_10 ; ОСОБА_1 .

Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (ч. 1 ст. 80 ЦК України).

Частиною 2 статті 3 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" передбачено, що товариство не відповідає за зобов`язаннями своїх учасників.

Таким чином, іноземна юридична особа Triyana Holding GmbH та її учасники, в тому числі і ОСОБА_14 , який не є Позичальником за договором від 28 січня 2011 року, не може відповідати за зобов`язаннями ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 (Позичальників).

Cудом встановлено, що докази відступлення ОСОБА_6 (Інвестором) іноземній юридичній особі Triyana Holding GmbH (Управителю) права вимоги до ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 (Позичальників) на суму 391 290 доларів США, відповідно до ст. 517 ЦК України стороною не надані.

Висновок Личаківського районного суду м. Львова щодо припинення зобов`язання на суму 391 290 доларів США у зв`язку з поєднанням в одній особі боржника (Позичальників) та нового кредитора (Управителя) на підставі ст. 606 ЦК України, а у зв`язку з цим і відмова у задоволені позовних вимог іноземної юридичної особи Triyana Holding GmbH, є передчасним, необґрунтованим та спростовується матеріалами справи.

Пунктом 2 договору від 28 січня 2011 року сторони передбачили, що ОСОБА_6 (Інвестор) володіє 205 745 акціями ВАТ "БК "Комфортбуд", які він раніше придбав в ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 (Позичальників) за 497 200 доларів США, та нарахованими і невиплаченими дивідендами в сумі 298 360,50 грн., що становить 37 295 доларів США, а разом - 534 495 доларів США.

Відповідно до пункту 3 договору від 28 січня 2011 року, ОСОБА_6 був зобов`язаний передати ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 (Позичальникам) або вказаним ними особам право власності на акції ВАТ "БК "Комфортбуд" (534 495 доларів США).

Досліджуючи вказані вище умови договору від 28 січня 2011 року, суд першої інстанції прийшов до висновку, що Triyana Holding GmbH (Управитель) отримало майнові права на загальну суму 925 782 доларів США, які складаються із прав вимоги до Позичальників (391 290 доларів США) та корпоративних прав: акцій та нарахованих і невиплачених дивідендів (534 495 доларів США) однак такий не відповідає обставинам справи, не підтверджується жодними належними та допустимими доказами

Як встановлено матеріалами справи , що 28 січня 2011 року між ОСОБА_6 та ТзОВ "Комфорт-Груп", в особі ТзОВ "Комфорт-Цінні Папери", було укладено договір купівлі продажу цінних паперів № Б11/4742. Відповідно до пунктів 1.1., 2.2. договору купівлі продажу цінних паперів, ОСОБА_6 зобов`язався до 31 грудня 2012 року передати у власність ТзОВ "Комфорт-Груп" 222 245 простих іменних акцій ВАТ "Будівельна компанія "Комфортбуд", загальною вартістю 2 154 390 грн. Окрім того розпорядження на переказ цінних паперів, здійсненого на підставі договору купівлі-продажу цінних паперів № Б11/4742 від 28 січня 2011 року.(т.4а.с.119-121)

Згідно з пунктом 3.1. договору купівлі продажу цінних паперів, ОСОБА_6 гарантує, що на дату підписання цього договору і на весь строк до передачі прав власності на цінні папери ТзОВ "Комфорт-Груп", цінні папери знаходяться в абсолютній власності ОСОБА_6 (з правом володіння, користування чи розпорядження), не обтяжені заставою, включаючи податкову, та ніякими іншими правами третіх осіб, а також не знаходяться під арештом.

Як встановлено матеріалами справи, що відповідно до платіжного дорученння № 29 від 01 лютого 2011 року, ТзОВ "Комфорт-Груп" оплатило ОСОБА_6 суму у розмірі 2 154 390 грн. з призначенням платежу - за прості іменні акції зг. Дог. № Б11/4742 від 28/01/2011р. на банківський рахунок ОСОБА_6 № НОМЕР_1 , відкритий у ПАТ "ВТБ Банк" (МФО 321767). (т.4 а.с.122)

Таким чином ОСОБА_6 , всупереч умов договору від 28 січня 2011 року, не передав ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 (Позичальникам) або вказаним ними особам право власності на акції ВАТ "БК "Комфортбуд", а відчужив їх на користь ТзОВ "Комфорт-Груп", за що отримав грошові кошти у розмірі 2 154 390 грн.

Висновок Личаківського районного суду м. Львова в цій частині є помилковим, адже загальний розмір інвестиції ОСОБА_6 за договором від 28 січня 2011 року в будь-якому випадку не може становити 1 025 785 доларів США (391 290 доларів США за право вимоги до Позичальників + 497 200 доларів США вартість акцій + 37 295 доларів США нараховані і не виплачені дивіденди + 100 000 доларів США доплата готівкою), адже 205 745 простих іменних акцій ВАТ "Будівельна компанія "Комфортбуд", які ОСОБА_6 раніше придбав в Позичальників за 497 200 доларів США (пункт 2 договору від 28 січня 2011 року), було ним відчужено на користь ТзОВ "Комфорт-Груп" та отримано за це грошові кошти.

Однією із істотних умов договору від 28 січня 2011 року (пункт 3) сторони досягли згоди про те, що 28 січня 2011 року в день підписання договору ОСОБА_6 доплатить ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 (Позичальникам) 100 000 доларів США готівкою.

Невиконання ОСОБА_6 вказаного зобов`язання є підставою позову ОСОБА_5 про розірвання договору від 28 січня 2011 року.

ОСОБА_6 у відзиві на позовну заяву зазначив, що свій обов`язок виконав у повному обсязі, сплативши ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 (Позичальникам)в день підписання договору 28 січня 2011 року готівкою 100 000 доларів США, що підтверджується фактом укладення договору від 28 січня 2011 року та договором новації від 01 грудня 2014 року.

Суд зазначає, що в матеріалах справи є письмові пояснення інших Позичальників, які зазначили, що будь-яких грошових коштів, у тому числі 100 000 доларів США, на підставі договору від 28 січня 2011 року від ОСОБА_6 вони не отримували.

В ході розгляду справи, керуючись ч. 4 ст. 81 ЦПК України, 05 липня 2018 року ухвалою Личаківського районного суду м. Львова було зобов`язано ОСОБА_6 надати суду докази сплати ОСОБА_6 грошових коштів ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 у розмірі 100 000 доларів США готівкою в день підписання договору від 28 січня 2011 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 81 ЦПК України, у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

До письмових пояснень від 20 липня 2018 року ОСОБА_6 долучив копію договору новації, що був укладений 01 грудня 2014 року між ОСОБА_6 та Triyana Holding GmbH, та вказав, що договір новації підтверджує факт передачі ОСОБА_6 грошових коштів у сумі 100 000 доларів США. Проте, будь-яких належних та допустимих доказів передачі ОСОБА_6 грошових коштів у розмірі 100 000 доларів США ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 (Позичальникам) матеріали справи не містять.

Досліджуючи положення договору новації, який був укладений 01 грудня 2014 року між ОСОБА_6 та Triyana Holding GmbH, суд зазначає, що такий був укладений без участі Позичальників, без погодження ними його змісту, а відтак не може встановлювати для них додаткових прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

З огляду на це, у зобов`язанні щодо передачі Позичальникам грошових коштів готівкою у розмірі 100 000 доларів США, яке передбачено пунктом 3 договору від 28 січня 2011 року, ОСОБА_6 є боржником, а ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 (Позичальники) - є кредиторами.

Більше того, іноземна юридична особа Triyana Holding GmbH, надавши письмові пояснення, вказала, що договір новацій був укладений 01 грудня 2014 року з ініціативи саме ОСОБА_6 . З огляду на те, що положення договору від 28 січня 2011 року не передбачали фіксованої суми, яка могла б бути сплачена ОСОБА_6 , він запропонував укласти додаткову угоду, в якій встановити конкретно визначений розмір доходу, який буде виплачений йому в майбутньому. Оскільки запропонована сума (641 825,00 євро - пункт 1.7 договору новації від 01 грудня 2014 року) була значно меншою у порівнянні з 17,0964% від здійсненої інвестиції, ОСОБА_13 , будучи керівником Triyana Holding GmbH, погодився підписати, запропонований ОСОБА_6 , договір новації. Triyana Holding GmbH у вказаних поясненнях чітко зазначила, що тодішній керівник цієї юридичної особи не узгоджував з іншими учасниками Triyana Holding GmbH укладення договору новації, оскільки такий договір не торкався їх особистих інтересів, а лише зменшував боргове навантаження на Triyana Holding GmbH. Більше того, він жодним чином не перевіряв факт виконання ОСОБА_6 його зобов`язань за договором від 28 січня 2011 року, ні в частині передачі 100 000 доларів США, ні в частині передачі права вимоги, ні в частині передачі акцій.

Відповідно до ст.. 604 ЦК України зобов`язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов`язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов`язання новим зобов`язанням між тими ж сторонами (новація). Новація не допускається щодо зобов`язань про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, про сплату аліментів та в інших випадках, встановлених законом. Новація припиняє додаткові зобов`язання, пов`язані з первісним зобов`язанням, якщо інше не встановлено договором.

До умов новації згідно вимог закону віднесено наступні: нове зобов`язання повинне пов`язувати тих самих осіб, що і первісне; сторони мають досягти згоди щодо заміни одного зобов`язання іншим, а «домовленість про новацію», - це договір про заміну зобов`язання; вчиняється новація у формі двостороннього правочину (новаційного договору), який має відповідати вимогам до форми та змісту, необхідних для нового зобов`язання; наявність наміру сторін вчинити новацію, про який сторони повинні обов`язково вказати у договорі, а за відсутності такого застереження первинне зобов`язання не припиняється, а буде діяти поряд з новим; дійсність первинного зобов`язання (недійсність первинного зобов`язання веде до недійсності і нового зобов`язання, що витікає з новації, якщо ж недійсним є новаційний договір, сторони залишаються пов`язаними первинним зобов`язанням, і новація не відбувається); заміна змісту зобов`язання, або має виконуватися те саме, але на іншій правовій підставі; допустимість заміни первісного зобов`язання новим.Отже, важливою умовою новації є наявність наміру сторін вчинити новацію, про який сторони повинні обов`язково вказати у договорі, оскільки за відсутності такого застереження первинне зобов`язання не припиняється, а буде діяти поряд із новим.

Суд апеляційної інстанції вважає, що укладаючи договір новації від 01 грудня 2014 року, ОСОБА_6 та Triyana Holding GmbH домовились змінити зобов`язання Triyana Holding GmbH щодо виплати ОСОБА_6 (Інвестору) частини у розмірі 17,0964 % всіх вигод (дивідендів, доходів від продажу, тощо) від здійсненої іноземною юридичною особою Інвестиції, що будуть отримані Triyana Holding GmbH в майбутньому (пункт 3 договору від 28 січня 2011 року) на тверду грошову суму у розмірі 641 825,00 євро (пункт 1.7 договору новації від 01 грудня 2014 року).

Оскільки вказаний договір новації від 01 грудня 2014 року, що був укладений лише між ОСОБА_6 та Triyana Holding GmbH, без участі Позичальників, за відсутності належних та допустимих доказів виконання ОСОБА_6 своїх зобов`язань по договору від 28 січня 2011 року, не свідчить та не підтверджує факт виконання ОСОБА_6 таких зобов`язань та суперечить вимогам ст.. 604 ЦКУ.

Окрім того, ОСОБА_5 звернувся з позовом до ОСОБА_6 , ТзОВ «Triyana Holding GmbH» про визнання договору новації від 1 грудня 2014 року в частині окремих положень недійсним та ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 18 грудня 2019 року відкрито провадження за його позовною заявою.(т.3 а.с.203)

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 627 ЦК України, свобода договору є однією із засад цивільного законодавства України. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1-3 ст. 6 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як передбачено ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.

Колегія суддів приходить до висновку про наявність істотного порушення договору узв`язку з невиконання ОСОБА_6 вказаних вище умов договору від 28 січня 2011 року , з огляду на те, що не передавши ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 (Позичальникам) готівкою в день підписання договору 100 000 доларів США, останні були значною мірою позбавлені того, на що вони розраховувала при укладенні цього договору, чим їм було завдано значної матеріальної шкоди.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року по справі № 6-75цс13, постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року по справі № 712/757/16, тощо.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року в справі № 914/2649/17 (провадження № 12-216гс18) вказано: «те, що сторона спору не скористалася процедурою його позасудового врегулювання, не позбавляє її права реалізувати своє суб`єктивне право на зміну чи припинення договору та вирішити існуючий конфлікт у суді в силу прямої вказівки, що міститься у частині другій статті 651 ЦК України. Підставами для виникнення юридичного спору про внесення змін у договір чи про його розірвання, який підлягає вирішенню судом є обставини, наведені у частині другій статті 651 ЦК України, і ці обставини виникають в силу прямо наведених у цій нормі фактів та подій, що зумовлюють правову невизначеність у суб`єктивних правах чи інтересах. Такі підстави та умови виникнення юридичного спору у правовідносинах є однаковими незалежно від їх суб`єктного складу (за участі фізичних чи юридичних осіб) та змісту правовідносин (цивільні чи господарські). Право особи на звернення до суду для внесення змін у договір (чи його розірвання) у передбаченому законом випадку відповідає статті 16 ЦК України, способам, передбаченим нею (зміна чи припинення правовідношення) та не може ставитися в залежність від поінформованості про позицію іншої сторони чи волевиявлення іншої сторони».

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року) та зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі "Hirvisaari v. Finland", заява № 49684/99, пункт 30, від 27 вересня 2001 року). На важливості дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень наголошується також у ряді інших рішень Європейського суду з прав людини (наприклад, "Богатова проти України", "Нечипорук і Йонкало проти України", тощо).

Відповідно до ч. 1-4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Враховуючи викладені вище обставини у їх сукупності, з огляду на відсутність належних та допустимих доказів виконання ОСОБА_6 своїх зобов`язань по договору від 28 січня 2011 року, з урахуванням вимог матеріального права та положень договору від 28 січня 2011 року, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є підставними, а тому підлягають до задоволення.

Оскаржуване рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04 березня 2020 року слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про розірвання договору та позов Triyana Holding GmbH до ОСОБА_6 про розірвання договору - задовольнити та розірвати договір від 28 січня 2011 року, що був укладений між ОСОБА_6 ("Інвестор"), ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 ("Позичальники") та Triyana Holding GmbH ("Управитель").

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та директора Triyana Holding GmbH ОСОБА_7 - задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04 березня 2020 року - скасувати.

Постановити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про розірвання договору та позов Triyana Holding GmbH до ОСОБА_6 про розірвання договору - задовольнити.

Розірвати договір від 28 січня 2011 року, що був укладений між ОСОБА_6 ("Інвестор"), ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 та ОСОБА_9 ("Позичальники") та Triyana Holding GmbH ("Управитель").

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 21 серпня 2020 року.

Головуючий

Судді