Справа № 459/2232/20
Провадження № 2-з/459/5/2020
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2020 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Отчак Н.Я.

з участю секретаря Савіцької Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

14.08.2020 р. заявник подав до суду заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви, у якій просить накласти арешт на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви зазначив, що вказане майно на підставі договору дарування від 14.05.2019 р. подарував своєму сину ОСОБА_2 , однак такий договір уклав внаслідок помилки, оскільки був переконаний, що укладав договір довічного утримання. В подальшому його син ОСОБА_2 09.07.2020 р. подарував спірне приміщення своїй дружині ОСОБА_3 .. Стверджує, що йому достовірно відомо про наміри ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (відповідачів) терміново продати спірне приміщення, таким чином в десятиденний термін має намір зібрати всі документи для звернення до суду з позовом про визнання вищевказаних договорів дарування недійсними. Вважає, що з огляду на предмет спору, наявність у сторін конфліктних відносин, не вжиття заходів забезпечення позову може істотно унеможливити виконання рішення суду.

18.08.2020 р. у відповідності до ч. 1 ст. 153, ст. 247 ЦПК України, судом здійснено розгляд заяви без повідомлення учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали заяви, суд встановив наступне.

Як вбачається з копії договору дарування нежитлового приміщення від 14.05.2019 р., посвідченого приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Львівської області Семак Т.М.14.05.2019 р. ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2 нежитлове приміщення АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 219743443 від 10.08.2020 р., станом на 10.08.2020 року право власності на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 з 09.07.2020 р. зареєстроване за ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 09.07.2020 р.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення та ризик настання негативних наслідків у випадку незабезпечення позову випливає з фактичних обставин справи. Саме наявність таких сукупних обставин дає можливість вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Вище викладені висновки й міркування відповідають позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 12.02.2020 р. по справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

Як вбачається з поданої заяви про забепечення позову до подання позовної заяви, відповідачами визначено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , при цьому, остання являється власником нежитлового приміщення АДРЕСА_1 , щодо якого заявник просить вжити заходи забезпечення позову. Разом з тим, у своїй заяві позивач вказує, що договір дарування між ним та ОСОБА_2 укладений ним внаслідок помилки, тобто вказує на правову підставу позову, але при цьому не конкретизує позовні вимоги, що в свою чергу не дає можливості встановити обсяг позовних вимог, а тому суд позбавлений можливості оцінити співмірність заявленого способу забезпечення позовним вимогам. Крім цього, заявник не надав жодних доказів того, що загроза відчуження спірного майна дійсно існує.

Разом з тим, виходячи з обсягу поданих заявником доказів, які на його думку підтверджують існування між стронами спору (визнання договорів дарування недійсними) та реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність заяви, а тому в задоволенні такої слід відмовити.

Крім цього, суд звертає увагу, що ухвалою судді Червоноградського міського суду Львівської області від 22.07.2020 р. (справа №459/1997/20, провадження №2-з/459/3/2020) заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до відкриття провадження у справі було повернуто на підставі ч.10 ст.153 ЦПК України. Дане судове рішення набрало законної сили 07.08.2020 р.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 12.08.2020 р. (справа №459/2170/20, провадження №2-з/459/4/2020) у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до відкриття провадження у справі відмовлено, зокрема з тих підстав, що заявником не було надано будь-яких доказів на підтвердження іншого істотного для справи факту, а саме з приводу виникнення між сторонами спору щодо дійсності чи недійсності договору дарування від 14.05.2019 р.. Дане судове рішення не набрало законної сили.

За таких обставин, суд критично оцінює доводи заявника про неможливість пред`явлення позову одночасно з заявою про забезпечення, оскільки з часу першого звернення до суду з заявою про забезпечення сплило 30 днів, протягом яких заявник володів необхідною для пред`явлення позову інформацією.

Керуючись ст.ст. 151, 153, 354 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовити.

Копію ухвали направити учасниками справи.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом 15 днів з дня отримання її копії.

Повний текст ухвали складено 21.08.2020 р.

Суддя: Н. Я. Отчак