ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5741/20 Справа № 171/2499/19 Суддя у 1-й інстанції - Хоруженко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Барильської А.П.,Зубакової В.П.

секретар судового засідання- Голуб О.О.

сторони справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут», Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2020 року, ухваленого суддею Хоруженко Н.В. у м.Апостолово Дніпропетровської області, відомості про дату складання повного тексту судового рішення відсутнє,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2019 року позивачі звернулися до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (надалі ТОВ«Дніпропетровськгаз збут»), Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» (надалі АТ «ОГС«Дніпропетровськгаз»)про захист прав споживачів.

В обґрунтування заявлених вимог позивачі зазначили, що кожен з них є власниками квартир, що розташовані в будинку АДРЕСА_1 та споживачами послуг ТОВ «Дніпропетровськгаз» з розподілу природного газу для побутових споживачів. Між якими укладено Типовий договір розподілу природного газу споживачам шляхом подання заяви-приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу. Постачання природного газу позивачам здійснює ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», яке нараховує вартість послуг з газопостачання, а позивачі сплачують його в повному обсязі. З 27.12.2016 року нарахування вартості вказаних послуг здійснювалося ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» згідно постанови КМУ від 23.03.2016 р. № 203 «Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників». Відповідач АТ «ОГС«Дніпропетровськгаз» здійснив встановлення 27 грудня 2016 року загальнобудинкового вузла обліку газу для комерційного обліку споживання природного газу мешканцям будинку АДРЕСА_1 , а відповідач ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» почав здійснювати нарахування вартості послуг з газопостачання у відповідності з Тимчасовим положенням про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загально будинкового вузла обліку, що затверджений постановою КМУ від 16.05.2002 року № 620 (в редакції постанови від 27.01.2016 р. № 46).

Вказані дії відповідачів позивачі вважають незаконними, оскільки відповідачами не було складено акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін, вказаний акт не надано для підписання позивачам, точка обліку не була визначена, тобто не було вихідних даних для розрахунку проекту, що свідчить про те, що відповідач АТ «ОГС«Дніпропетровськгаз» не міг розробити проект та не мав права здійснювати монтаж загально будинкового приладу обліку. Багатоквартирний будинок, де позивачі мають у власності житло, не має власника (балансоутримувача), що володіє даним будинком одноособово, оскільки даний будинок як цілісність є спільною частковою власністю власників квартир та приміщень цього будинку, тобто управління здійснюється співвласниками відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». За відсутності одноособового балансоутримувача (власника) багатоквартирного будинку в АДРЕСА_1 неможливо застосувати положення п.1 глави 5 розділу ІХ Кодексу ГРС, адже співвласникам даного багатоквартирного будинку, які є побутовими споживачами (населенням), по їх об`єктах встановлюються квартирні лічильники газу відповідно до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС. Таким чином, позивачі вважають, що дії відповідача ПАТ «Дніпропетровськгаз» щодо встановлення загальнобудинкового приладу обліку газу замість квартирних лічильників газу побутовим споживачам за адресою: в АДРЕСА_2 , є незаконними, оскільки вони вчиненні з порушенням положень ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС, Типового договору розподілу природного газу. У м. Зеленодольськ ініціатором встановлення будинкових вузлів обліку на багатоквартирних будинках є оператор ГРМ, при цьому ця ініціатива не погоджувалася з іншою стороною, тобто зі співвласниками багатоквартирних будинків. Акт балансового розмежування зі схемою та акт зняття первинних показників з лічильників та вводу лічильників в експлуатацію з боку КП «ЗМВ» не погоджувались та в КП «ЗМВ» відсутні. З листа КП «ЗМВ» від 12.10.2016 начальнику Нікопольського відділення щодо укладення договорів встановлено, що КП «ЗМВ» повідомило Нікопольське відділення про те, що КП «ЗМВ» не має повноважень щодо прийняття рішення про укладення договорів про забезпечення можливості монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку газу та договорів щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку та лічильників газу, встановлених у квартирах, оскільки вказане підприємство не є власником або користувачем багатоквартирних будинків міста Зеленодольськ та не має ніяких довірчих документів від співвласників багатоквартирних будинків щодо представництва їх інтересів. У зв`язку з неправомірним встановленням загальнобудинкового лічильника газу та нарахування вартості послуг з газопостачання на підставі показань такого приладу, позивачі просять : 1) визнати незаконним встановлення ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 27.12.2016 року Позивачам режиму нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу; 2) зобов`язати ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 27.12.2017 року поновити Позивачам як побутовим споживачам природного газу режим нарахування природного газу відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою КМУ від 27.02.2019 року № 143; 3) зобов`язати ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 27.12.16 року здійснити перерахунок як побутовим споживачам вартості послуг з газопостачання відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року № 203, за період з 26.12.2016 року по 09.08.2018 року, а також відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 р. № 143, за період з 09.08.2018 року по дату ухвалення рішення в справі; 4) зобов`язати АТ «Дніпропетровськгаз» в строк до 01.01.2021 року здійснити за власний рахунок встановлення позивачам індивідуальних газових лічильників як побутовим споживачам, що проживають в АДРЕСА_1 .

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2020 року відмовлено позивачам в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду, неповним з`ясуванням обставин по справі, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В мотивування доводів апеляційної скарги позивачі зауважують, що улаштування загальнобудинкового лічильника відбулось з порушенням норм діючого законодавства, за відсутності акту розмежування балансової належності, тому монтаж лічильника є неправомірним, та як наслідок нарахування оплати за користування газом за показами даного лічильника є неправомірними. Вважають, що оскільки відмову від улаштування індивідуальних лічильників газу не подавали, тому нарахування об`єму природного газу має відбуватися за нормами споживання. Саме на відповідача ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» покладений обов`язок встановлення індивідуальних газових лічильників. Також зауважують, що встановлення загальнобудинкового приладу обліку природного газу, ставить у нерівне становище побутових споживачів цього будинку перед іншими побутовими споживачами, яким оператором ГРМ встановлені індивідуальні лічильники газу, оскільки приймання-передача та визначення фактичного об`єму спожитого газу буде визначатись не по об`єктам побутових споживачів (квартирах), а за будинком, чим порушуються умови Типового договору та Закону України «Про захист прав споживачів».

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «ОГС«Дніпропетровськгаз», просить апеляційну скаргу позивачів залишити без задоволення, а рішення суду, як законне та обґрунтоване без змін. Зауважує, що позивачі зі заявами про встановлення індивідуальних лічильників газу не зверталися. Договори укладені між ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» та КП ««Зеленодольський міський водоканал», є чинні, не оскаржені та не скасовані, тому посилання на відсутність повноважень останнього щодо їх підписання є неприйнятними.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. В мотивування поданого відзиву зауважує, що на час встановлення загальнобудинкового лічильника газу, станом на грудень 2016 року законодавчо не було закріплено обов`язку з отримання згоди співвласників багатоквартирного будинку, тому лічильник улаштовано з дотриманням вимог законодавства. На час розгляду справи у ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» не настав час виконання обов`язку вставлення індивідуального газового лічильника в квартирі позивачів, який законодавчо закріплений до 01 січня 2021 року. Судом вірно ураховано, що між ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» та КП ««Зеленодольський міський водоканал», як управителем будинку, на виконання вимог Кодексу газорозподільних систем укладено договір про забезпечення можливості проведення монтажу лічильника та зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку, які є чинними, не оскаржені та не скасовані.

Заслухавши доповідь судді - доповідача перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, поданих на неї відзивів, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивачів підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачі є власниками, та проживають у квартирах будинку АДРЕСА_1 (а.с.10-80).

Згідно договору №21 про забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового (загальнобудинкового) ВОГ укладеного 27 грудня 2016 року між відповідачем АТ «Дніпропетрвоськгаз» встановлено загальнобудинкового вузла обліку газу в будинку АДРЕСА_1 , за підписом управителя КП «Зеленодольський міський водоканал». Також, укладено договір №22 від 27 грудня 2016 року щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку та лічильників газу, встановлених у квартирах споживачів (а.с.154,155).

З відповіді КП «Зеленодольський міський водоканал» (надалі- КП «ЗМВ») від 13.03.2017 року на депутатське звернення встановлено, що в багатоквартирних будинках м. Зеленодольськ послуги газопостачання надаються на підставі договорів, які укладені безпосередньо зі споживачами власниками або наймачами житла. КП «ЗМВ» являється балансоутримувачем багатоквартирних будинків лише в частині неприватизованого житла, власником якого є Зеленодольська міська об`єднана територіальна громада. Повноваження щодо балансоутримання, експлуатації або управління багатоквартирними будинками від імені співвласників приватизованих квартир КП «ЗМВ» немає. У м. Зеленодольськ ініціатором встановлення будинкових вузлів обліку на багатоквартирних будинках є оператор ГРМ, при цьому ця ініціатива не погоджувалася з іншою стороною, тобто зі співвласниками багатоквартирних будинків. Акт балансового розмежування зі схемою та акт зняття первинних показників з лічильників та вводу лічильників в експлуатацію з боку КП «ЗМВ» не погоджувались та в КП «ЗМВ» відсутні.

З листа КП «ЗМВ» від 12.10.2016 року начальнику Нікопольського УЕГГ щодо укладення договорів встановлено, що КП «ЗМВ» повідомило Нікопольське УЕГГ про те, що КП «ЗМВ» не має повноважень щодо прийняття рішення про укладення договорів про забезпечення можливості монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку газу та договорів щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку та лічильників газу, встановлених у квартирах, оскільки вказане підприємство не є власником або користувачем багатоквартирних будинків міста Зеленодольськ та не має ніяких довірчих документів від співвласників багатоквартирних будинків щодо представництва їх інтересів. Також у листі зазначено, що співвласниками багатоквартирних будинків є власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, тобто в частині приватизованого житла власниками є власники таких квартир, а в частині неприватизованого житла власником є орган місцевого самоврядування. КП «ЗМВ» є балансоутримувачем багатоквартирних будинків лише в частині квартир, які не приватизовані. Автор листа звертає увагу Нікопольське УЕГГ на те, що проект монтажу вузлів обліку природного газу має бути погоджений зі співвласниками багатоквартирних будинків, до інженерної мережі яких заплановане приєднання цього обладнання. Вказаним листом були повернуті без розгляду проекти договорів про забезпечення можливості монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку газу та договорів щодо зняття показань будинкового (загальнобудинкового) вузла обліку та лічильників газу, встановлених у квартирах.

Відмовляючи у задоволенні вимог позивачів щодо зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз» за власний рахунок, в термін до 01 січня 2021 року, здійснити встановлення в квартирах позивачів індивідуальних газових лічильників, як побутовим споживачам, що проживають в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачі не надали суду доказів на підтвердження їх звернення, кожним окремо або колективно, до АТ «Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз» із вимогами про встановлення індивідуальних квартирних лічильників та отримання відмови у встановленні, кожному з позивачів, індивідуального лічильнику газу, а тому не доведено факт порушення їх прав на встановлення індивідуальних газових лічильників у порядку та терміни, встановлені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Відмовляючи у задоволенні вимог позивачів щодо визнання незаконним встановлення ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 27 грудня 2016 року позивачам режиму нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу; зобов`язання ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 27 грудня 2016 року поновити позивачам як побутовим споживачам природного газу режим нарахування природного газу відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою КМУ від 27.02.2019 року № 143 та зобов`язання ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 27.12.2016 року здійснити перерахунок як побутовим споживачам, вартості послуг з газопостачання відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року № 203, за період з 26 грудня 2016 року по 09 серпня 2018 року, а також відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 р. № 143, за період з 09 серпня 2018 року по дату ухвалення рішення в справі, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з приписами глави 4 розділу ІХ Кодексу ГРС об`єми та обсяги споживання природного газу побутовими споживачами визначаються оператором газорозподільної мережі, тому ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» є неналежним відповідачем за позовними вимогами про визнання незаконним встановлення режиму нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу; зобов`язання поновити Позивачам як побутовим споживачам природного газу режим нарахування природного газу відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою КМУ від 27.02.2019 року № 143 та Постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року № 203.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відмови в задоволенні позову позивачів в частині визнання незаконним встановлення ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 27 грудня 2016 року позивачам режиму нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу; зобов`язання ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 27 грудня 2016 року поновити позивачам, як побутовим споживачам природного газу, режим нарахування природного газу відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою КМУ від 27.02.2019 року № 143 та зобов`язання ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 27 грудня 2016 року здійснити перерахунок як побутовим споживачам вартості послуг з газопостачання відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року № 203, за період з 26 грудня 2016 року по 09 серпня 2018 року, а також відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 р. № 143, за період з 09 серпня 2018 року по дату ухвалення рішення в справі, проте, не може погодитися з висновками суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання незаконними дій АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» по встановленню загальнобудинкового вузла обліку природного газу в будинку АДРЕСА_1 , та зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз» за власний рахунок в термін до 01 січня 2021 року здійснити встановлення в квартирах позивачів індивідуальних газових лічильників, як побутовим споживачам, що проживають в будинку за адресою: АДРЕСА_3 , виходячи з наступного.

Згідно частини першої статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до пунктів 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Як зазначено в преамбулі Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції станом на час звернення позивачів до суду з цим позовом, цей Закон визначає основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

- житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

- виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

- засіб обліку - прилад, технічний пристрій для обліку кількісних та/або якісних показників житлово-комунальної послуги, який має нормовані метрологічні характеристики;

- комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством;

- норми споживання - кількісні показники споживання житлово-комунальних послуг, затверджені згідно із законодавством відповідними органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування;

- споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державна політика у сфері житлово-комунальних послуг базується на таких принципах: забезпечення раціонального використання наявних ресурсів та сталого розвитку населених пунктів; регулювання цін/тарифів на житлово-комунальні послуги, перелік яких визначено цим Законом, з урахуванням досягнутого рівня соціально-економічного розвитку, природних особливостей відповідного регіону та технічних можливостей; забезпечення рівних можливостей доступу до отримання мінімальних норм житлово-комунальних послуг для споживачів незалежно від соціального, майнового стану, віку, місцеперебування та форми власності юридичних осіб тощо; забезпечення соціального захисту малозабезпечених громадян.

Як наведено у статті 3 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг, суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: перша група - це житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Тарифи на газопостачання відносяться до першої групи.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (частини перша, друга статті 20 цього Закону).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору.

Як зазначено у частині першій статті 30 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», державне регулювання цін/тарифів базується на таких основних принципах доступності житлово-комунальних послуг для всіх споживачів та рівності правових гарантій.

Правові, економічні та організаційні засади забезпечення всіх категорій споживачів вузлами обліку природного газу з метою запровадження повного комерційного (приладового) обліку природного газу визначені Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

Відповідно до глави 1 розділу 1 Кодексу ГРС Оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» є Оператором ГРМ.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», в редакції на час звернення позивачів до суду з цим позовом, фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Згідно з положеннями статті 6 Закону Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року. Відповідно до абзацу четвертого підпункту «а» пункту 2 частини першої статті 6 зі змінами, внесеними згідно із Законом від 21 грудня 2017 року «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», - тільки для приготування їжі - до 01 січня 2021 року.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачі є споживачами природного газу, а АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням.

Відповідно до пунктів 1.1-1.3 Типового договору цей договір є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Умови договору однакові для всіх споживачів України.

Колегією суддів встановлено, що позивачі приєдналися до вказаного Типового договору шляхом подання заяв - приєднень споживача до умов договору розподілу природного газу, оскільки щомісячно споживають природний газ та щомісячно сплачують рахунки за спожитий природний газ.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

У частині першій статті 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За положеннями Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.

Згідно з додатком № 1 до вказаної Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн, а згідно з додатком № 1 до Постанови від 27 вересня 2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн.

Оскільки позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» зобов`язаний забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі.

Відмова відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства, порушує права позивачів. З урахуванням вимог статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» волевиявлення позивачів на встановлення індивідуальних лічильників газу не може бути порушеним.

Як вбачається з матеріалів справи, зважаючи на те, що позивачі виконували обов`язок щодо сплати отриманих послуг, у тариф яких включено і вартість та роботи зі встановлення індивідуальних лічильників газу населенню, колегія суддів вважає, що ці вимоги зобов`язують відповідача забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі.

Проте, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову про визнання права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» за позивачами, не врахував, що оскільки сам факт пред`явлення позову свідчить про наявність спору між сторонами, вирішення якого не може ставитися у залежність від відсутності досудового звернення позивачів до відповідача та отримання відповідної відмови. У такому випадку суди повинні дати правову оцінку діям відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВС від 08 липня 2020 року по справі №210/5132/19.

У зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність заявлених позивачами вимог про визнання права на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» за позивачами, що мешкають у будинку АДРЕСА_1 .

Вирішуючи питання про те, за чий рахунок повинно проводитися фінансування робіт з оснащення лічильниками газу та у який період, колегія суддів вважає за необхідне керуватися частиною першою статті 3 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», згідно з якою фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством.

Саме на відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» покладений обов`язок встановлення лічильників газу, лише він повинен вживати заходів щодо залучення інших джерел фінансування цих робіт і покладання такого обов`язку на споживачів є неправомірним.

Вказаний правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц від 04 липня 2018 року.

Згідно з положеннями статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» та графіками оснащення квартир і приватних будинків лічильниками газу, розробленими відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2012 року № 259-р «Деякі питання забезпечення комерційного (приладового) обліку природного газу», газорозподільні підприємства зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для підігріву води та приготування їжі (плита газова + газова колонка) - до 01 січня 2016 року, тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року.

19 січня 2018 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу» №2260-УІІІ від 21 грудня 2017 року, яким було, зокрема, передбачено встановлення споживачам, у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується тільки для приготування їжі, індивідуального лічильника до 01 січня 2021 року.

Оскільки позивачі сплачували за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильників газу, у тому числі безпосередньо індивідуальних, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачами, та відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, у яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 01 січня 2021 року.

У зв`язку з чим колегія суддів вважає, що визнання за кожним позивачем права на забезпечення індивідуальним газовим лічильником за рахунок відповідача АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» та встановлення в подальшому такого лічильника забезпечить оплату позивачам саме того об`єму газу, який ними спожитий, що буде відповідати такому завданню цивільного законодавства, як справедливість.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в позові про зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз», відповідно до ст.6 Закону «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», за свій рахунок, в термін до 01 січня 2021 року, здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам природного газу.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» є неналежним відповідачем за позовними вимогами про визнання незаконним встановлення режиму нарахування об`ємів спожитого природного газу згідно показань загальнобудинкового прибору обліку газу; зобов`язання ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 27 грудня 2016 року поновити позивачам, як побутовим споживачам природного газу, режим нарахування природного газу відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою КМУ від 27.02.2019 року № 143 та зобов`язання ТзОВ «Дніпропетровськгаз збут» з 27 грудня 2016 року здійснити перерахунок як побутовим споживачам вартості послуг з газопостачання відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року № 203, за період з 26 грудня 2016 року по 09 серпня 2018 року, а також відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 р. № 143, за період з 09 серпня 2018 року по дату ухвалення рішення в справі, з огляду на наступне.

Відповідно до Постанови НКРЕКП № 653 від 16.04.2015 року про видачу ліцензії з постачання природного газу, ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу на території Дніпропетровської області.

В Кодексі газорозподільних систем, затверджених постановою НКРЕКП № 2494 від 30.09.2015 року зазначено, що оператор ГРМ - суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.

АТ «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» є Оператором ГРМ.

Згідно Кодексу ГРС та Типовим договором розподілу природного газу, затвердженим Постановою НКРЕКП № 2498 від 30.09.2015 року оператор ГРМ зобов`язаний забезпечити належний рівень комерційного обліку природного газу по споживачу, у тому числі формування загального об`єму та обсягу розподілу (споживання) природного газу споживачу за відповідний період; здійснювати перерахунок об`ємів (обсягів) розподіленого природного газу по об`єкту споживача відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.

Пунктом 13 розділу 3 Правил визначено, що розрахунки за послуги з газопостачання здійснюються на підставі даних Оператора ГРМ про об`єм (обсяг) газу, визначений за підсумками місяця за договором розподілу природного газу, укладеного між побутовим споживачем та Оператором ГРМ.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові ВС від 20 липня 2020 року по справі №212/1796/18.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що зобов`язання поновити побутовим споживачам природного газу режим нарахування природного газу відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників та здійснити з 27 грудня 2016 року перерахунок як побутовим споживачам вартості послуг з газопостачання відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23.03.2016 року № 203, за період з 26 грудня 2016 року по 09 серпня 2018 року, а також відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 р. № 143, за період з 09 серпня 2018 року по дату ухвалення рішення в справі не входять до повноважень ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», так як зазначене товариство не здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, а має лише дозвіл з постачання природного газу на території Дніпропетровської області.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз» в строк до 01 січня 2021 року здійснити за власний рахунок встановлення позивачам індивідуальних газових лічильників, як побутовим споживачам природного газу підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення цих позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених згідно із статтею 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір" за подання позову немайнового характеру.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб на місяць на 1 січня 2019 року становив 1 921 грн., тобто за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, підлягав сплаті судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Позивачі, відповідно до вимог Закону України «Про захист прав споживачів», звільнені від сплати судового збору при зверненні з даним позовом.

З огляду на дати звернення, при поданні позову кожен з позивачів, мав сплатити по 768,40 грн. судового збору, що разом становить 19978,40 грн. (768,40 грн. х 1 задоволена вимога немайнового характеру х 26 кількість позивачів = 19 978,40).

Крім того, згідно ч.1, п.п. 6 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. №3674-VI, в редакції станом на момент подання апеляційної скарги, за подання апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги що становить 29 967,60? грн. (19 978,40 грн. * 150% = 29 967,60? грн.).

Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» на користь держави підлягають стягненню 19 978,40 ?грн. в рахунок відшкодування судових витрат по справі за розгляд справи судом першої інстанції та 29 967,60 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383,386 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , задовольнити частково.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2020 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо зобов`язання АТ «Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз» в строк до 01 січня 2021 року здійснити за власний рахунок встановлення позивачам індивідуальних газових лічильників, як побутовим споживачам природного газу, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , що мешкають в будинку АДРЕСА_1 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи Дніпропетровськгаз» за свій рахунок в термін до 01 січня 2021 року здійснити встановлення в квартирах індивідуальних газових лічильників побутовим споживачам природного газу : ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_6 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_7 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_8 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_9 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_10 ), ОСОБА_8 ( АДРЕСА_11 ), ОСОБА_9 ( АДРЕСА_12 ), ОСОБА_10 ( АДРЕСА_13 ), ОСОБА_11 ( АДРЕСА_14 ), ОСОБА_12 ( АДРЕСА_15 ), ОСОБА_13 ( АДРЕСА_16 ), ОСОБА_14 ( АДРЕСА_17 ), ОСОБА_15 ( АДРЕСА_18 ), ОСОБА_16 ( АДРЕСА_19 ), ОСОБА_17 ( АДРЕСА_20 ), ОСОБА_18 ( АДРЕСА_21 ), ОСОБА_19 ( АДРЕСА_22 ), ОСОБА_20 ( АДРЕСА_23 ), ОСОБА_21 ( АДРЕСА_24 ), ОСОБА_22 ( АДРЕСА_25 ), ОСОБА_23 ( АДРЕСА_26 ), ОСОБА_24 ( АДРЕСА_27 ), ОСОБА_25 ( АДРЕСА_28 ), ОСОБА_26 ( АДРЕСА_29 ).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з відповідача Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи» «Дніпропетровськгаз» (, 49000, м.Дніпро, вул.Шевченка,2) на користь держави судовий збір у розмірі 19 978 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят вісім) гривень 40 (сорок) копійок.

Стягнути з відповідача Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи» «Дніпропетровськгаз» (, 49000, м.Дніпро, вул.Шевченка,2) за подання апеляційної скарги на користь держави судовий збір у розмірі 29 967 (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят сім) гривень 60 (шістдесят) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 серпня 2020 року.

Головуючий:

Судді: