Провадження №2/760/4836/20
Справа №760/5742/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі головуючого - судді Шереметьєвої Л.А, за участю секретаря - Шпори М.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 34 840, 00 гр. завданої матеріальної шкоди та 34 840, 00 гр. в відшкодування завданої їй моральної шкоди.

Посилається в позові на те, що 27 липня 2019 року приблизно о 10:05 год. на перехресті вул. Київської та вул. Комарова в с. Тарасівка Києво-Святошинського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода - зіткнення двох транспортних засобів, а саме: мотоцикла «Lifan LF 200» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням відповідача, та автомобіля «Seat-Ibiza», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить їй на праві власності.

Внаслідок вказаної ДТП відповідач отримав тілесні ушкодження.

Транспортні засоби, задіяні в дорожньо-транспортній пригоді, в тому числі належний їй на праві власності автомобіль, отримали механічні пошкодження.

Вналсдіок пошкодження належного їй транспортного засобу їй було завдано матеріальної шкоди.

Виходячи з того, що відповідач внаслідок ДТП отримав тілесні ушкодження, слідчим відділом Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області було розпочато досудове розслідування, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003517 від 27 липня 2019 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Постановою слідчого від 08 листопада 2019 року кримінальне провадження було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України - у зв`язку з відсутністю в даній події складу кримінального правопорушення.

Цією ж постановою виділено матеріали до Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області для притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУПАП - порушення п. 14.6 а). 14.6 б) Правил дорожнього руху України.

Після дорожньо-транспортної пригоди у неї було вилучено автомобіль «Seat-Ibiza», реєстраційний номер НОМЕР_2 та поміщено на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів, на який рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 серпня 2019 року на нього був накладений арешт, який частково був знятий лише 19 вересня 2019 року.

Повернути автомобіль вона змогла лише 26 вересня 2019 року.

У зв`язку з цими обставинами вона змушена була скористатися правничою допомогою та залучити адвоката, який надавав їй правову допомогу, як свідку, в кримінальному провадженні.

В ході надання правничої допомоги адвокатом Бондюком Б.В. було зібрано докази її невинуватості у вчинені ДТП, які були передані слідчому і були враховані слідством при винесенні остаточного рішення.

Зібрані адвокатом матеріали слугували для слідчого підставою для прийняття відповідного рішення, а саме: винесення постанови про закриття кримінального провадження.

26 вересня 2019 року їй був повернутий вилучений у неї автомобіль, однак його перебування на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів привело до значних матеріальних затрат.

Так, вона сплатила 800, 00 гр. за евакуацію транспортного засобу з місця ДТП та 1 940, 00 гр. за його зберігання на майданчику тимчасового утримання з 27 липня 2019 року по 26 вересня 2019 року.

Отримавши від слідчого дозвіл на ремонт автомобіля, вона звернулася до страхової компанії ПрАТ «УАСК АСКА», де застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача згідно полісу АМ- 6865338, та після проведення відповідної оцінки зайнялась відновленням його стану за власні кошти.

Отримавши 22 грудня 2019 року автомобіль із СТО, вона сплатила 1 250, 00 гр. на чистку салону від скла та відновлення зовнішньої його частини після утримання та проведених робіт.

Крім того, понесла витрати у розмірі 400, 00 гр. на відновлення тонування заміненого скла лівих дверей.

Вважає, що дії захисника забезпечили належний захист її прав та законних інтересів у кримінальному провадженні, встановлення об`єктивної істини, забезпечено повне та неупереджене розслідування.

Витрати на правничу допомогу в рамках проведеного досудового розслідування склали 30 450, 00 гр.

Розмір заподіяної їй моральної шкоди визначити важко, однак відповідач має хоча б компенсувати ті емоційні страждання, які їй довелось понести, та витрати, пов`язані з відновленням її психічного стану, відпочинком від того, що з нею сталося, а тому суму моральної шкоди оцінює в розмірі завданої матеріальної шкоди, а саме 34 840, 00 гр.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позовна заява була зареєстрована в канцелярії суду 27 лютого 2020 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 03 березня 2020 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

Згідно з відомостями, які містяться в рекомендованому повідомленні про вручення поштових відправлень, відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви в справі 21 квітня 2020 року.

/ а. с. 32 /

Відповідачу був наданий строк для надання відзиву.

14 травня 2020 року на адресу суду надійшов відзив відповідача, в якому останній проти позову заперечує.

Посилається на те, що станом на момент ДТП його цивільно-правова відповідальність була застрахована в страховій компанії ПрАТ «УАСК АСКА» згідно полісу АМ-6865338 , куди звернулась позивачка з заявою про виплату страхового відшкодування.

Виходячи з цього, витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди та плата за послуги стоянки повинні бути відшкодовані за рахунок страхової виплати.

В документі, що нібито підтверджує сплату послуг охорони транспортного засобу, не вказано, ким та в який саме період надавались такі послуги.

Крім того, роботи по відновленню тонування скла були надані 21 грудня 2019 року, а послуги по чистці салону тільки 23 грудня 2019 року, що виглядає нелогічним з огляду на те, що тонування скла проводилось без попередньої очистки салону від розбитого скла.

Крім того, товарний чек від 23 грудня 2019 року на підтвердження витрат щодо мийки та очистки автомобіля не містить ідентифікаційних даних суб`єкта господарювання, що надавав такі послуги, зокрема РНОКПП.

У відповідному документі вказано, що послуги мийки та очистки були надані щодо автомобіля «Seat-Ibiza» реєстраційний номер НОМЕР_4 , в той час як реєстраційний номер автомобіля, що належить позивачці - НОМЕР_2 .

Вважає також, що позивачка фактично обгрунтовує розмір витрат на правову допомогу некомпетентністю працівників органу досудового розслідування, оскільки нібито всі дії, що свідчать про відсутність в її діях кримінального діяння, були підтверджені лише доказами, що були зібрані її представником, хоча відповідно до ст. 223 КПК України слідчий в рамках досудового розслідування зобов`язаний провести слідчі дії, спрямовані на отримання доказів або перевірку вже отриманих доказів у кримінальному провадженні.

Крім того, в рамках кримінального провадження його вини в спричинені матеріальної шкоди позивачці встановлено не було.

Оскільки його вини в рамках кримінального провадження встановлено не було, витрати на правову допомогу надані позивачці адвокатом в межах досудового розслідування не підлягають відшкодуванню.

Вважає також, що позивачкою не надано доказів на підтвердження витрат, які вона понесла в зв`язку з відновленням свого психічного стану, а тому вважає, що в даному випадку моральна шкода підлягає відшкодуванню на її користь в розмірі 1 000, 00 гр. з урахуванням вимог розумності та справедливості.

18 травня 2020 року до суду надійшла відповідь позивачки на відзив, в якому остання зазначила, що страховою компанією їй було виплачено страхове відшкодування за наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

В той же час, витрати на тонування скла, перевезення транспортного засобу з місця ДТП на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів, зберігання автомобіля на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів, витрати на чистку салону до Звіту страхової компанії при виплаті страхового відшкодування не ввійшли та не повинні входити, оскільки законом цього не передбачено.

З приводу суперечностей щодо дат актів прийому-передачі робіт зазначає, що всі відновлювальні роботи проводилися ТОВ «ДИЛЕР АВТО ГРУП», яке розташовано за адресою: м. Київ, пров. Балтійський, 20-Т.

За цією ж адресою надає послуги і ФОП « ОСОБА_3 ».

В процесі виконання відновлювальних робіт ФОП « ОСОБА_3 » виконав роботу із тонування скла саме 21 грудня 2019 року, про що виписав відповідний чек, після чого ТОВ «ДИЛЕР АВТО ГРУП» продовжив відновлювальні роботи, закінчивши їх 22 грудня 2019 року.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 27 липня 2019 року на перехресті вул. Київської та вул. Комарова в с. Тарасівка Києво-Святошинського району Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої сталося зіткнення транспортних засобів: мотоцикла «Lifan LF 200» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням відповідача, та автомобіля «Seat-Ibiza», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням позивачки.

Постановою слідчого Києво-Святошинського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області від 08 листопада 2019 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003517 від 27 липня 2019 року, за даним фактом, було закрито в зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня 2019 року відповідач був визнаний винним за ст. 124 КУпАП, провадження справі про адміністративне правопорушення було закрито у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності.

/ а.с. 19 - 23 /

Згідно з ч.6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК.

Такими чином, вина відповідача в дорожньо-транспортній пригоді доказуванню не підлягає.

Встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний позивачці автомобіль «Seat-Ibiza», реєстраційний номер НОМЕР_2 , зазнав механічних пошкоджень.

У момент дорожньо-транспортнлї пригоди цивільно-праова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ» УАСК АСКА» згідно Полісу № АМ -6865338 .

У відповіді на відзив позивачка підтвердила, що на виконання умов даного договору їй було виплачено ПрАТ» УАСК АСКА» 19 632, 14 гр. збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу.

З надани позивачкою квитанцій № 1805836 від 27 липня 2019 року та №1168007 від 26 вересня 2019 року та № 1805836 від 27 липня 2019 року ФОП ОСОБА_4 вбачається, що нею було сплачено 800, 00 гр. за евакуацію транспортного засобу з місця ДТП та 1 940, 00 гр. за його зберігання на майданчику тимчасового утримання.

/ а.с. 10 - 11 /

Відповідно до ст.29 Закону України « Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Таким чином, понесені позивачкою витрати, пов`язані з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 800, 00 гр. та його зберігання на майданчику тимчасового утримання в розмірі 1 940, 00 гр. є відповідальністю страховика і не можуть бути стягнуті з відповідача, як винної особи в дорожньо-транспортній пригоді, цивільно-правова відповівдальність якого на момент ДТП була застрахована.

Що стосується витрат на чистку салона в розмірі 1 250, 00 гр. та 400, 00 гр. на відновлення тонування заміненого скла лівих дверей, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК україни майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

При вирішенні спору про відшкодування шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

За правилами ст. 1192 ЦК України урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При цьому обов`язок доказування наявності шкоди та її розміру покладається на позивача, а на відповідача - відсутність його вини в заподіянні шкоди.

Надані послуги позивачці в цьому розмірі ФОП ОСОБА_3 та їх оплату позивачкою підтверджуються Актом виконаних робіт № К00019044 від 21 грудня 2019 року та товарним чеком автомийки від 23 грудня 2019 року.

/ а.с. 12 - 13 /

Суд вважає, що прибирання салону автомобіля після його пошкодження в дорожньо-транспортній пригоді з вини відповідача є збитками позивачки, а тому сплачені нею послуги в розмірі 1 250, 00 гр. підлягають стягненню з відповідача на її користь.

Що стосується тонування скла, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.31 Правил дорожнього руху України технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

В підпункті 31.4.7 Правил зазначено, що на верхній частині вітрового скла автомобілів та автобусів можуть бути закріплені прозорі кольорові плівки.

Дозволяється застосовувати тоновані стекла (крім дзеркальних), світлопропускання яких відповідає вимогам ГОСТ 5727-88.

Будь-яких доказів наявності самого тонування, а також його відповідності Правилам дорожнього руху та ГОСТ 5727-88, інструкції підприємства-виробника та нормативно-технічної документації до автомобіля, тобто чи входить тонування скла до комплектації автомобіля заводу-виробника, суду не надано.

За таких обставин суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивачки в цій частині.

Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За змістом ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

ТЗвертаючись до суду, позивачкою надано Договір про надання правової допомоги від 03 серпня 2019 року, укладений між нею та адвокатом Бондюком Б.В.

Відповідно до умов договору адвокат зобов`язується надати клієнту правову допомогу, а клієнт зобов`язується прийняти надані послуги та оплатити їх своєчасно і у повному обсязі згідно з умовами договору.

Додатком № 1 до Договору про надання правової допомоги від 03 серпня 2019 року сторони погодили розмір погодинної ставки адвоката у сумі 700, 00 гр.

24 січня 2020 року на виконання умов договору позивачкою було сплачено за надані правничі послуги адвокатом 30 450, 00 гр.

/ а.с. 14 - 17 /

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Тобто, правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Способи захисту цивільних прав визначено ст.16 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст. 22 ЦК України збитками визнаються витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування шкоди є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, застосування якого можливе за наявності наявність усіх його елементів : протиправна поведінка; шкода, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина або незалежно від вини у випадках, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України.

З точки зору закону витрати на оплату правової допомоги не є збитками, оскільки за своєю правовою природою не є заходом цивільно-правової відповідальності, не мають ознак збитків відповідно до приписів чинного законодавства, а їх наявність та розмір не перебувають у безпосередньому причинному зв`язку з протиправною поведінкою відповідача.

Правничі послуги адвокатом позивачці надавалися в межах кримінального провадження № 0003517 від 27 липня 2019 року.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України « Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Як зазначено вище,за змістом ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Понесені позивачкою витрати на правничу допомогу не є майновою шкодою в розумінні даної норми закону.

Види судових витрат та порядок їх розподілу визначено процесуальним законом.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до позиції Верховного Сутду, висловленої в постанові КГС ВС від 01 червня 2020 року № 910/12945/19, витрати на правову допомогу, що ґрунтуються на договірних відносинах, можуть бути відшкодовані виключно у спосіб, передбачений процесуальним законодавством.

Витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

Аналогічну правову позицію закріплено у постановах Верховного Суду України від 20.05.2009 у справі № 6-3261св08, від 27.01.2010 у справі № 6-11633св09, від 03.02.2010 у справі № 6-15773св09.

Виходячи з цього, надання позивачці правничої допомоги в межах кримінального провадження, її статус у даному кримінальному провадженні, суд приходить до висновку, що бажання позивачки, як учасника дорожньо-транспортної пригоди, скористатися гарантованими їй законом послугами фахівця в галузі права, не є підставою для висновку, що понесені нею витрати на ці послуги за умовами договору з адвокатом є збитками в розумінн вимог цивільного законодавства, а тому підстави для задоволення вимог позивачки в цій частині відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 ЦК України.

Згідно ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

В п.п.3,5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Виходячи з викладеного вище, порушення прав позивачки пошкодженням транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача, виходячи з засад розумності та справедливості, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки 5000,00 гр. в відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 56, 59 Конституції України, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», ст.ст. 15,16, 22, 23, 1166, 1173, 1174 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 133, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_6 на користь ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , ІН НОМЕР_7 / 1 250 , 00 гр. матеріальної шкоди та 5 000, 00 гр. в відшкодування моральної шкоди.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_6 на користь ОСОБА_1 / ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , ІН НОМЕР_7 / 75 , 42 гр. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішння або у разі розгляду справи без повідомлення /виклику / учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Л.А.Шереметьєва