№ 2/183/2054/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2020 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Пащенко А.С.,

розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Шевченківської районної ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 25 листопада 2019 року цивільну справу направлено за підсудністю до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області (а.с. 24-25).

В обґрунтуваннях позовних вимог позивач посилається на те, що з відповідачем в період з 17 серпня 2013 року по 02.08.2018 року перебувала у зареєстрованому шлюбі. За період шлюбу, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася донька ОСОБА_3 .

Відповідач по справі, як батько дитини, жодного з покладних законом обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової або будь-якої іншої участі у вихованні доньки. Жодного разу ОСОБА_2 не поцікавився за які кошти виховується дитина. Крім того, відповідач є злісним неплатником аліментів, які стягується з нього на утримання дитини за рішенням суду. Всі питання щодо виховання дитини вирішується позивачем самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача. Іншої матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надав і не надає на цей час, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, взагалі не спілкується з дитиною, донька не отримує від батька жодного подарунку на день народження, останній не відвідує дитину вдома. Позивач зазначає, що неодноразово пропонувала відповідачеві спілкуватися з дочкою, приймати участь у її вихованні, однак батько дитини свідомо не бере участі у вихованні дитини, ухиляючись від виконання своїх батьківських обов`язків.

Все вищевказане свідчить виключно про те, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому, посилаючись на вимоги ст. 164 Сімейного кодексу України, позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дитини.

Ухвалою суду від 10 лютого 2020 року відкрито провадження у справі (а.с.31).

Ухвалою суду від 21 квітня 2019 року в якості належної третьої особи було залучено орган опіки та піклування виконавчого комітету Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області (а.с. 46-47).

Позивач в судове засідання не з`явилася, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, згідно якої позов підтримує у повному обсязі (а.с.37).

Відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про час, дату і місце розгляду справи, причина неявки не відома, надав суду письмову заяву, у якій визнав позов у повному обсязі (а.с. 35).

Представники третіх осіб - повноважних органів опіки та піклування за місцем проживання дитини та за місцем проживання відповідача, в судове засідання не з`явилася, надавши суду заяви про розгляд справи у її відсутність.

На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.

Суд, дослідивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до наступного висновку.

Суду подано копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.11), батьками дитини значаться сторони по справі.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в період з 17 серпня 2013 року по 02.08.2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Про що свідчить копія рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 02 липня 2018 року, яке набрало законної сили 02.08.2018 року (а.с. 13).

Правовідносини щодо позбавлення батьківських прав врегульовані наступними нормами закону.

Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Таким чином, вимоги ст. 150 СК України, свідчать про спільний обов`язок батьків виховувати дитину.

Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття та ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, визначений ст. 164 Сімейного кодексу України. Мати (батько) можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він):

- не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини й протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

- ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини;

- жорстоко поводяться з дитиною;

- є хронічними алкоголіками або наркоманами;

- вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

- засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, такий перелік має виключний характер.

Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати системний та постійний характер, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних матір та батька. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку в особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікую і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Аналіз всіх поданих позивачем письмових доказів свідчить про те, що відповідач свідомо ухиляється від своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. До такого висновку суд дійшов, виходячи з наступного.

Судовим наказом Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 12 березня 2018 року у справі № 200/3773/18 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнуті аліменти у розмірі ј частини від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% від прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, починаючи з 06.03.2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12).

Згідно розрахунку заборгованості, наданого державним виконавцем Новомосковського МР ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області (а.с.59) станом на 01.07.2020 року, заборгованість по аліментам, що стягуються з ОСОБА_2 за виконавчим листом №200/3773/18 від 16.08.2018 року на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складає 30554,10 грн.

Так, матеріали справи свідчать, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідує дошкільний заклад, піклування та вихованням дочки займається матір самостійно, батько жодного разу у дитячому садку не був (а.с. 17).

ОСОБА_1 проживає разом з дочкою ОСОБА_3 в м.Дніпро (а.с. 18)

В свою чергу, орган опіки та піклування Шевченківської районної ради у м.Дніпро надав до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 55,56).

Такої ж думки щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійшов і орган опіки та піклування виконавчого комітету Губиниської селищної ради, надавши суду відповідний висновок.

За таких обставин, враховуючи поведінку відповідача, свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов`язками, повноважні органи опіки та піклування вважають за доцільне позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дитини.

Згідно правил, викладених у ч. 6 ст. 19 Сімейного кодексу України стосовно того, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер.

В судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що майже з самого народження дитини і до цього часу всі обов`язки, визначені ст. 150 СК України, виконує позивач самостійно, відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання доньки, яка фактично росте під опікою, моральною та матеріальною забезпеченістю однієї матері.

Відповідно до ч. 1 статті 3 Конвенції Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27 лютого 1991 року встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України).

А тому суд погоджується з позивачем, що така поведінка та бездіяльність відповідача, як батька, суперечить інтересам дитини, порушує її права, гарантовані міжнародним та національним законодавством.

Поряд з цим, статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

У відповідності до ч. 2 ст. 76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно із ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до п.4 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

В свою чергу, відповідачем по справі суду не надано жодного належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України доказу на спростування обставин, викладених в позові.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню, ОСОБА_2 , слід позбавити батьківських прав відносно його малолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Питання щодо судових витрат належить вирішити у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 150, 155, 164, 165 СК України, ст.ст. 12, 13, 80, 89, 259, 264, 265,280 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: орган опіки та піклування Шевченківської районної ради, орган опіки та піклування виконавчого комітету Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав,- задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , відносно його малолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 768, 40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сорока О.В.