Справа № 766/1460/20
Провадження № 2/664/537/20
20 серпня 2020 року Цюрупинський районний суд
в складі: судді Яценка О.М.,
секретар судового засідання Брустман О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олешки Херсонської області цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом Олешківської міської ради Херсонської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у розпорядженні комунальним майно шляхом виселення, -
Олешківська міська рада звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у розпорядженні комунальним майно шляхом виселення, в якому вказано, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 , яке на підставі ордеру займав ОСОБА_3 .. На підставі судового рішення від 12.12.2004 року ОСОБА_3 було знято з реєстрації місця проживання за вказаною адресою. Вказане житлове приміщення самовільно зайняли відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які на квартирній черзі не перебували, жодних рішень про надання жилої площу квартири в зазначеному будинку вони не отримували. У зв`язку із вказаним просять виселити відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 , без надання іншого жилого приміщення.
Відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до суду надано відзив на позов, в якому зазначено, що ОСОБА_1 з 2002 року почала проживати однією сім`ю з ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 . Разом з ними проживав її, на той час неповнолітній, син ОСОБА_2 .. Спільно із ОСОБА_3 вони утримували квартиру, сплачували комунальні внески, робили ремонти тощо. Після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачі продовжили проживати у спірній квартирі, несли витрати на її утримання. Тому вважає, що вони набули право користування квартирою АДРЕСА_1 . Крім того, іншого житла вони не мають, тому просять у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Представник позивача, відповідачі та їх представник у судове засідання не заявилися, від них надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Враховуючи вказане, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи і оцінивши отримані докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що на підставі ордеру від 17.10.1991 року ОСОБА_3 вселився до квартири АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Разом із ОСОБА_3 до квартири у 2002 році вселилися за його згодою ОСОБА_1 , з якою вонти проживали однією сім`єю, та її син ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_3 відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 продовжували проживати у спірній квартирі та нести витрати по її утриманню, що підтверджується наданими копіями договорів від 06.10.2006 року, 12.08.2008 року, 17.10.2012 року, 26.06.2014 року, акту від 11.11.2009 року, копіями квитанцій за оплату житлово-комунальних послуг за період з 2002 року та іншими письмовими доказами.
Відповідно до абз. 9 ст. 4 ЖК України до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торгівельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.
Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319, 321, 386, 391 Цивільного кодексу України визначено поняття, зміст здійснення, непорушність і засади захисту права власності, а також, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
У комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді, а управління цим майном здійснює безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
Відповідно до ч. 2 ст. 327 ЦК України управління майном, що у комунальні власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
Частиною 3 статті 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.
Разом з тим, відповідно до частин 1, 3 статті 283 ЦК Української РСР, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, нарівні з наймачем жилого приміщення члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, набувають прав і обов`язків, що випливають з договору найму. До членів сім`ї наймача належить, зокрема, дружина наймача. Подібні норми матеріального права закріплені й у частині першій статті 816 ЦК України.
Враховуючи те, що ОСОБА_3 законно вселився у спірне житлове приміщення на підставі ордеру, який є чинним, члени його сім`ї також законно зайняли квартиру АДРЕСА_1 . У зв`язку із зазначеним до виниклих спірних правовідносин має буди застосовані положення ст.. 109 ЖК УРСР.
Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.
Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.
Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинне здійснюватися «згідно із законом», воно повинне мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.
У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, як дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.
Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.
Таким законом, на переконання Великої Палати Верховного Суду, є стаття 109 ЖК УРСР, яка закріплює правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення.
У статті 6 Конвенції проголошено принцип справедливого розгляду справи, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Аналогічний принцип закріплено й у національному законодавстві, а саме статті 1 ЦПК України, згідно з якою завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Те саме міститься у статті 2 ЦПК України, згідно із частиною другою якої суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій, яка відповідає статті 5 цього Кодексу у редакції від 03 жовтня 2017 року).
Як проголошено у статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). Аналогічний припис закріплений у частині першій статті 10 ЦПК України.
Враховуючи вищевикладене, судом не здобуто доказів на підтвердження самовільного вселення відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , тому позовні вимоги Олешківської міської ради є необґрунтованими та у їх задоволенні належить відмовити.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 223, 229, 247, 259, 263-265 ЦПК України, Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст..ст. 4, 109, 116 ЖК УРСР, ст. ст. 316, 317, 319, 321, 327, 386, 391, 816 ЦК України, суд
У задоволенні позовних вимог Олешківської міської ради Херсонської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у розпорядженні комунальним майно шляхом виселення - відмовити.
На рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Херсонського апеляційного суду через Цюрупинський районний суд.
Відповідач - ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач - ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Суддя О.М. Яценко