Дата документу 11.08.2020 Справа № 336/4411/15
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 336/4411/15 Головуючий у 1 інстанції Дацюк О.І.
Провадження №22ц/807/2465/20 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.

Кухаря С.В.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2017 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг України» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування своїх вимог зазначали, що 02 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ML-202/064/2008, згідно з яким банк надав останньому кредит у сумі 45000 доларів США для придбання нерухомого майна, строком до 02 липня 2038 року.

Виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечувалось договорами поруки з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які в солідарному порядку відповідають за усіма зобов`язаннями, які випливають з кредитного договору.

30 вересня 2013 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір факторингу, за яким позивач придбав право вимоги за цим кредитним договором.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 зобов`язань за договором в частині повернення кредиту та сплати відсотків станом на 27 квітня 2017 року утворилась заборгованість в сумі 1562592,31 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту становить 44955,58 дол. США, що еквівалентно 1195314,93 грн., заборгованість за відсотками - 3484,52 дол. США, що еквівалентно 92649,21 грн., заборгованість за пенею - 274628,17 грн., яка у добровільному порядку погашена не була.

Враховуючи викладене, з урахуванням уточнень, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором станом на 27 квітня 2017 року у розмірі 1562592,31 грн.; стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором станом на 27 квітня 2017 року у розмірі 1562592,31 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML-202/064/2008 від 02 липня 2008 року в сумі 1562592,31 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В частині позовних вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 належно не виконував зобов`язання за кредитними договорами, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь кредитора. Відмовляючи у задоволенні вимог до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з припинення договорів поруки та пропуску строку пред`явлення вимоги до поручителів, оскільки, з урахуванням досудової вимоги про дострокове повернення кредиту та сплату відсотків за користування кредитом, яка направлена у листопаді 2013 року, преклюзивний шестимісячний строк пред`явлення вимоги до поручителів сплив у травні 2014 року, натомість як з позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось лише у червні 2015 року.

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 16 січня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Постановою Верховного Суду від 01 липня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2017 року, постанову Апеляційного суду Запорізької області від 16 січня 2018 року в частині вирішення позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язання скасовано. У задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язання відмовлено.

Постанову Апеляційного суду Запорізької області від 16 січня 2018 року в частині позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту і відсотками за користування кредитними коштами скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Також, приписами ч. 5 ст. 411 ЦПК України встановлено, що висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Таким чином, колегією суддів рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2017 року переглядається в частині позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту і відсотками за користування кредитними коштами.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу,перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 02 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ML-202/064/2008, за умовами якого банком ОСОБА_1 надано кредит в сумі 45000 доларів США для придбання нерухомого майна, а саме: двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , строком до 02 липня 2038 року. ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним щомісячними ануїтетними платежами (т. 1 а.с. 6-9).

Додатковим договором від 19 лютого 2009 року № 1 до цього кредитного договору вносились зміни шляхом викладення Графіку платежів в новій редакції та зміни інших умов договору (т. 2 а.с. 55-59).

Додатковим договором від 21 липня 2009 року № 2 до кредитного договору вносились зміни в частині процентної ставки, яка застосовується за кредитним договором (т. 2 а.с. 60-63).

Додатковим договором від 02 грудня 2010 року № 3 до кредитного договору вносились зміни шляхом зміни розміру процентної ставки за договором на певні періоди часу, викладенні графіку платежів в новій редакції, а також зміни порядку дострокового виконання зобов`язань за ініціативою банк (т. 1 а.с. 63-64).

Крім того, пунктом 2.1.5.1 додаткового договору № 3 визначено, що у випадку невиконання позичальником боргових зобов`язань чи невиконання позичальником або третіми особами інших умов кредитного договору понад 30 календарних днів банк вважається таким, що реалізував своє право щодо вручення позичальнику вимоги про виконання боргових зобов`язань у повному розмірі, а позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов кредитного договору та цього додаткового договору та отримав вимогу банку, в зв`язку з чим позичальник зобов`язаний погасити боргові зобов`язанні в повному розмірі протягом наступних 30 календарних днів, що слідують за останнім днем порушення строку зобов`язань.

Встановлено також, що 02 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № SR-202/064/2008, за умовами якого ОСОБА_3 солідарно відповідає за зобов`язаннями ОСОБА_4 за вказаним кредитним договором з повернення основної суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, сплати пені за прострочення повернення кредиту, прострочення сплати відсотків та штрафу за нецільове використання кредиту (т. 1 а.с. 11)

02 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № SR-202/064_1/2008, за умовами якого ОСОБА_2 солідарно відповідає за зобов`язаннями ОСОБА_1 за кредитним договором з повернення основної суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, сплати пені за прострочення повернення кредиту, прострочення сплати відсотків та штрафу за нецільове використання кредиту (т. 1 а.с. 10).

30 вересня 2013 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір факторингу, за умовами якого позивач набув право вимоги, зокрема за кредитним договором від 02 липня 2008 року № ML-202/064/2008 (т. 1 а.с. 15-17).

12 листопада 2013 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» направило ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 досудові вимоги від 11 листопада 2013 року, які містять повідомлення про зміну кредитора з ПАТ «ОТП Банк» на ТОВ «ОТП Факторинг Україна», а також вимогу про дострокове виконання боргових зобов`язань за кредитним договором протягом тридцяти днів з дня отримання такої вимоги шляхом сплати заборгованості за кредитом у сумі 44955,58 дол. США та відсотків в сумі 3834,52 дол. США (т. 2 а.с. 74-79).

Встановлено, що останній платіж за договором здійснений ОСОБА_1 16 грудня 2013 року. Грошові кошти за вказаним платежем зараховані на погашення процентів за користування кредитом.

У зв`язку із неналежним виконанням боржником своїх зобов`язань ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 24 червня 2015 року звернулось з цим позовом до суду.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість за кредитним договором від 02 липня 2008 року № ML-202/064/2008 станом на 27 квітня 2017 року становить 44955,58 дол. США заборгованість за кредитом; 3484,52 дол. США заборгованість за відсотками; 11064,50 дол. США, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 294192,62 грн. заборгованість по пені.

Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

У відповідності до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При таких обставинах право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором та пені припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Як вже зазначалося , 02 грудня 2010 року у пункті 2.1.5.1 додаткового договору № 3 до кредитного договору № ML-202/064/2008 від 02 липня 2008 року, укладеного між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , сторони встановили порядок дострокового виконання боргових зобов`язань за ініціативою банку, домовившись, що у випадку невиконання позичальником боргових зобов`язань чи невиконання позичальником або третіми особами інших умов кредитного договору, цього додаткового договору, документів забезпечення та/чи будь-яких інших умов договорів (правочинів), укладених між банком та позичальником, та/чи між банком та третіми особами, що існували на момент укладення кредитного договору чи цього додаткового договору, чи таких, що будуть укладені в майбутньому, понад 30 календарних днів, сторони домовились, що банк вважається таким, що реалізував своє право щодо вручення позичальнику вимоги про виконання боргових зобов`язань у повному розмірі, а позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов кредитного договору та цього додаткового договору і отримав вимогу банку, в зв`язку з чим позичальник зобов`язаний погасити боргові зобов`язання в повному розмірі протягом наступних 30 календарних днів, що слідують за останнім днем строку порушення зобов`язань.

Отже, у такий спосіб сторони договору врегулювали питання щодо дострокового повернення кредитних коштів, тобто зміну строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів, що також відповідає вимогам статті 1050 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що станом на 02 грудня 2010 року у відповідача існували боргові зобов`язання щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, які він протягом 30 календарних днів після укладення Додаткового договору № 3 від 02 грудня 2010 року до кредитного договору № ML-202/064/2008 від 02 липня 2008 року не виконав.

При таких обставинах, відповідно до пункту 2.1.5.1 кредитного договору, зі спливом вказаних 30 календарних днів банк вважається таким, що реалізував своє право щодо вручення позичальнику вимоги про виконання боргових зобов`язань у повному розмірі, а позичальник вважається таким, що допустив істотне порушення умов кредитного договору та отримав вимогу банку, в зв`язку з чим позичальник набув обов`язки щодо погашення боргових зобов`язань за кредитним договором в повному розмірі протягом наступних 30 календарних днів, що слідують за останнім днем порушення строку зобов`язань.

Боржник заборгованість за кредитним договором № ML-202/064/2008 від 02 липня 2008 року у встановлений пунктом 2.1.5.1 договору строк не погасив.

Таким чином, банк скористався своїм правом щодо дострокового повернення кредитних коштів, а строк виконання основного зобов`язання був змінений з 02 липня 2038 року на 31 січня 2011 року.

Оскільки право кредитора нараховувати передбачені договором проценти та пені припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, то після 31 січня 2011 року кредитор не міг нараховувати такі платежі за умовами кредитного договору № ML-202/064/2008 від 02 липня 2008 року.

Вищезазначене судом першої інстанції залишено поза увагою.

Таким чином, судом першої інстанції необґрунтовано погодився і з розрахунком процентів за користування кредитними коштами, сума заборгованості за якими включає і період після 31 січня 2011 року.

При таких обставинах стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами, нарахованих за період після 31 січня 2011 року у повному обсязі не ґрунтується на вимогах закону.

Із матеріалів справи вбачається, що після 31 січня 2011 року та до 16 грудня 2013 року відповідач продовжував періодично частково сплачувати свою заборгованість за кредитним договором № ML-202/064/2008 від 02 липня 2008 року. При цьому сплачені грошові суми банком, відповідно до приписів статті 534 ЦК України, зараховувалися на погашення процентів.

Ураховуючи, що після 31 січня 2011 року кредитор не міг нараховувати проценти за умовами кредитного договору № ML-202/064/2008 від 02 липня 2008 року, приймаючи до уваги, що здійснені боржником після 31 січня 2011 року платежі можуть перевищувати суму заборгованості за процентами, яка мала місце станом на вказану дату, то у відповідності до положень статті 534 ЦК України надмірно зарахована на погашення процентів сума повинна бути врахована при обчисленні заборгованості за тілом кредиту.

Таким чином, дослідивши розрахунок заборгованості по клієнту ОСОБА_1 за кредитним договором № ML-202/064/2008 від 02 липня 2008 року, наданий позивачем. Колегією суддів встановлено наступне (т. 2 а.с. 32-34).

За період дії кредитного договору, з 02 липня 2008 року по 31 січня 2011 року, Банком нараховано відсотків на загальну суму 13968,15 доларів США. ОСОБА_1 за період з 02 липня 2008 року по 16 грудня 2013 року сплачено коштів у розмірі 25218,06 доларів США.

Враховуючи, що після 31 січня 2011 року Банк нараховував проценти за користування кредитних коштів неправомірно, та спрямовував сплачені ОСОБА_1 кошти на їх погашення, переплата за відсотками в розмірі 11249,91 доларів США (25218,06-13968,15) підлягають зарахуванню в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту (45000-11249,91). Таким чином, розмір заборгованості, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 дорівнює 33750,09 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 27 квітня 2017 року дорівнює 897375,95 грн.

За вказаних обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № ML-202/064/2008 від 02 липня 2008 року у розмірі 897375,95 грн.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України позивач має право на компенсацію суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, пропорційно до задоволених вимог (57,42%) в розмірі 3551,26 грн., ОСОБА_1 має право на компенсацію суми судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 2895,77 грн., та за подання касаційної скарги, пропорційно до задоволених вимог в розмірі 5265,03 грн.

Приписами ч. 10 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, з ТОВ «ОТП Факторинг України», на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 4609,54 грн. (2895,77 грн. + 5265,03 грн. 3551,26 грн.).

Керуючись ст. ст. 141, 371, 374, п. 4 ч. 3 ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 липня 2017 року в частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту і відсотками за користування кредитними коштами скасувати, прийняти в цій частині нову постанову, за якою:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту і відсотками за користування кредитними коштами задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість у розмірі 897375 (вісімсот дев`яносто сім тисяч триста сімдесят п`ять) гривень 95 копійок.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 4609 (чотири шістсот дев`ять) гривень 54 копійки.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 12 серпня 2020 року.

Головуючий:

Судді: