Справа № 203/512/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року Кіровський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого-судді - Казака С.Ю.

при секретарі - Дикаленко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи П`ята дніпровська державна нотаріальна контора, Управління Держгеокадастру в м. Дніпропетровську, про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , після якого відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку площею 0,0655 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 , яке за відсутності заповіту успадковано за законом дружиною ОСОБА_4 - 2/3 частки та позивачкою ОСОБА_1 - 1/3 частки. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 відкрилася спадщина на 2/3 частки житлового будинку та 2/3 частки земельної ділянки, які спадкодавець заповідала за заповітом від 24.05.2007 року на користь відповідачки, на підставі чого з урахуванням обов`язкової долі позивачки в розмірі 1/4 частки, відповідачка отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 6/12 часток, а позивачка 1/6 частки домоволодіння по АДРЕСА_1 , проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/6 частки земельної ділянки для обслуговування спадкового житлового будинку позивачці відмовлено через відсутність у спадкодавця ОСОБА_4 правовстановлюючих документів на її ім`я, а лише державний акт про право приватної власності на землю на ім`я батька позивачки ОСОБА_3 . Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд визнати за нею право власності на 1/6 частки земельної ділянки площею 0,0655 га в межах згідно з планом, кадастровий номер :06:044:0004, розташованої на території АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В наданій заяві позивачка просила розглянути справу без її участі, зазначивши про підтримання позову в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 в наданій до суду письмовій заяві також просила розглядати справу без її участі, зазначивши про визнання позовних вимог.

Аналогічну заяву про розгляд справи без участі їх представника було подано третьою особою - П`ятою дніпровською державною нотаріальною конторою.

Представник третьої особи Управління Держгеокадастру в м.Дніпропетровську в судове засідання не з?явився, про причини неявки не повідомив, будь-яких заяв та клопотань по справі не заявляв.

За вказаних обставин, враховуючи положення ч.3 ст.211, ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України, судом було ухвалено про розгляд справи по суті за відсутності сторін та третіх осіб, на підставі наявних матеріалів справи та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши викладені в позовній заяві доводи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.12.1999 року, виданого державним нотаріусом П`ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори Неклесою О.М., належне ОСОБА_3 домоволодіння по АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 655 кв.м та земельну ділянку площею 0,0655 га в межах згідно з планом, розташовану на території АДРЕСА_1 , для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :06:044:0004, успадкували дружина ОСОБА_4 - 2/3 частини та дочка ОСОБА_1 - 1/3 частину.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_4 є матір?ю позивачки.

Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 12.02.2014 року, за даними якого ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 одружилася з ОСОБА_6 та взяла його прізвище.

Відповідно до свідоцтв про укладення шлюбу від 01.10.1985 року з ОСОБА_7 , свідоцтва про укладення шлюбу від 28.05.1994 року, в зв`язку з укладеними шлюбами, прізвище останньої було змінено на ОСОБА_8 , а потім на ОСОБА_9 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 мати позивачки ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З витребуваних судом матеріалів спадкової справи встановлено, що за життя ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений П`ятою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, зареєстрований в реєстрі за №4-456, відповідно до якого все належне майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, всі майнові права та обов`язки та все те, що буде належати заповідачу на день смерті заповідає ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Частиною 3 ст.1235 ЦК України передбачено, що заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

До обов`язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов`язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця.

Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов`язкову частку.

Зважаючи на вказані норми закону, позивачка, будучи дочкою ОСОБА_4 та будучи інвалідом з дитинства ІІ групи за загальним захворюванням та пенсіонером відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_3 , виданим УПФ України в Кіровському районі 21.10.2004 року, є особою, яка має право на обов`язкову частку у спадщині після матері ОСОБА_4 , не зважаючи на те, що у заповіті спадкоємцем не визначена.

Згідно матеріалів спадкової справи вбачається, що 11.03.2014 року та 11.04.2014 року державним нотаріусом П`ятої дніпропетровської державної нотаріальної контори Бутовою А.Г. видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що складається з 2/3 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 655 кв.м., відповідно до яких ОСОБА_10 успадкувала за заповітом після ОСОБА_4 6/12 частини, а ОСОБА_1 на підставі ст.1241 ЦК України - 1/6 частину вказаного домоволодіння.

Разом з тим, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,0655 га по АДРЕСА_1 , успадковану ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.12.1999 року після ОСОБА_3 , позивачу постановою нотаріуса від 14.01.2020 року відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів на ім`я ОСОБА_4 .

Згідно ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Частиною 1 ст.1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність у позивачки підстав для захисту своїх спадкових прав в судовому порядку.

Статтею 126 Земельного Кодексу України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.3 Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 , отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом на домоволодіння і земельну ділянку по АДРЕСА_1 , зареєструвала останнє відповідно до ст.227 ЦК УРСР в Дніпропетровському БТІ, про що свідчать відомості, надані КП «Дніпропетровське МБТІ» на запит П?ятої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, проте окремий правовстановлюючий документ на право власності на землю їй видано не було.

Відповідно до ч.1 ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Враховуючи зазначені норми законодавства, ОСОБА_4 набула права власності на 2/3 частини земельної ділянки площею 0,0655 га по АДРЕСА_1 та ця земельна ділянка входить до складу спадкової маси.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачка, як спадкоємець першої черги на підставі закріпленого ст.1241 ЦК України права на обов?язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_4 набула право на спадкування 1/6 частини земельної ділянки площею 0,0655 га по АДРЕСА_1 (на теперішній час м.Дніпро).

З огляду на це, розглядаючи у відповідності до ст.13 ЦПК України справу в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про обгрунтованість, доведеність та необхідність задоволення останніх в повному обсязі.

При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України, суд враховує підстави предявленого позову, який було заявлено в звязку з неможливість оформлення позивачкою своїх спадкових прав через відсутність в неї оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, а не винні дії чи бездіяльність відповідача.

Також суд враховує визнання позову відповідачем та той факт, що позивачка в своєму позові та під час розгляду справи не заявляла вимог про стягнення понесених нею судових витрат з відповідача.

В зв?язку з цим, суд вважає за необхідне понесені позивачкою по справі судові витрати покласти на останню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1217, 1218, 1220, 1233, 1235, 1241, 1268, 1296, 1298 ЦК України, ст.ст. 120, 126 Земельного Кодексу України, ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 2, 4 ,5 , 10-13, 76-81, 141, 211, 247, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи П`ята дніпровська державна нотаріальна контора, Управління Держгеокадастру в м. Дніпропетровську, про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 право власності на 1/6 частину земельної ділянки площею 0,0655 га в межах згідно з планом, кадастровий номер :06:044:00044, що розташована по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та будівель.

Судові витрати по справі покласти на позивачку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29 липня 2020 року.

Суддя С.Ю.Казак