Провадження № 2-ві/761/46/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Саадулаєва А.І.,

при секретарі Валовій Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва заяву ОСОБА_1 про відвід судді по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань, Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Києві, про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом.

20 липня 2020 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 про відвід головуючому по справі.

Здійснивши розгляд зазначеної заяви, суд (суддя Савицький О.А.) зробив висновок про її необґрунтованість (а.с. 188). Зважаючи на це, ухвалою суду від 03 серпня 2020 року справу передано для вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу.

За допомогою автоматизованої системи документообігу суду згідно з протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями від 04 серпня 2020 року заяву про відвід розподілено судді Саадулаєву А.І.

За загальним правилом, встановленим ч. 8 ст. 40 ЦПК України, суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді. При цьому суд відзначає, що заяву про відвід викладено письмово, вона містить чіткі та зрозумілі аргументи на підтримку своїх доводів (а.с. 177-179). З огляду на це суд не вбачає підстав для проведення судового засідання з метою вирішення відводу.

Заява про відвід обґрунтована тим, що суддя Савицький О.А. не дотримується строків розгляду справи, а всі інші судові рішення винесені у справах за позовом ОСОБА_1 були скасовані. Інша частина заяви стосується ненадання оцінки суддею Савицьким О.А. певним обставинам за наявності достатніх письмових доказів.

Зважаючи на викладені обставини, у заявника виник сумнів у неупередженості та об`єктивності судді Савицького О.А., а суд (суддя Савицький О.А.) вважає, що заява про відвід судді є необґрунтована.

Оцінюючи підстави відводу, суд дійшов таких висновків.

Оцінюючи аргументи ОСОБА_1 та викладені ним обставини, суд виходить з того, що доказування, як процесуальна діяльність суду має складну структуру. Воно складається з послідовного ряду дій, які спрямовані на формування предмету доказування, збирання, подання, дослідження доказів та їх правову оцінку.

Процес дослідження доказів унормовано статтями 229 - 239 ЦПК України, та здійснюється з урахуванням положень глави 5 ЦПК України.

Тому оцінка доказів властива всім стадіям цивільного судочинства. В оцінці доказів приймають участь і суд, і особи, які беруть участь у справі.

Результати оцінки доказів знаходять відображення в мотивувальній частині судового рішення, в якому суд зобов`язаний вказати, які факти встановлені судом, на основі яких доказів їх було встановлено, які докази були відкинуті судом і з яких мотивів.

Згідно статті 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В аспекті цієї статті, діяльність суду полягає у тому, що він зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1.керує ходом судового процесу;

2.сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3.роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4.сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5.запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

У зв`язку з цим, суд дійшов висновку, що у вказаній частині заява про відвід є необґрунтованою, крім того судом надано рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків щодо дослідження доказів.

Відповідно до ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Водночас відповідно до приписів ч.4 ст. 36 ЦПК України, незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Наведені позивачем доводи стосовно наявності правової позиції при розгляді інших справ, а також незгода з постановленням цим суддею інших рішень за позовом ОСОБА_1 , не визнаються у розумінні норм законодавства підставами для відводу.

З урахуванням положень вказаної статті, суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про відвід також і у цій частині.

Крім цього, відповідно до ч.1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права, відповідно до ст. 6 якої, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 15 липня 2010 року в справі "Газета "Україна-центр" проти України" (Заява N 16695/04), зокрема в п. 28, вказано, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria,) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява N 33958/96, п. 42, ECHR 2000-XII). Таким чином, у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38).

При цьому, відповідно до п. 29 вказаного вище рішення, у контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного (див. вищевказане рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 43).

Щодо аргументу про не дотримується строків розгляду справи, то суд бере до уваги, що розумність строків розгляду справи судом випливає із основних засад (принципів) цивільного судочинства, що прямо закріплені у ст. 2 ЦПК України.

Однак обґрунтованість тривалості провадження повинна оцінюватися з урахуванням конкретних обставин справи та критеріїв, викладених у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, складності справи та поведінки заявника та держорганів. На думку суду тривалість розгляду сама по собі не дає підстави для висновку про упередженість судді, а свідчить про складність справи.

За таких обставин суд, що розглядає заяву про відвід, немає жодних підстав вважати про наявність будь-яких ознак упередженості судді.

Керуючись ст.ст. 10, 13, 36, 76 - 89, 229 - 239, 253, 352 - 355 ЦПК України, суд,

ухвалив:

У задоволенні заяви про відвід судді, заявленої ОСОБА_1 про відвід судді по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань, Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Києві, про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань, Державної казначейської служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташоване у місті Києві, про відшкодування моральної шкоди - проводити у тому ж складі суду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя: