Справа № 468/1065/17-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

10.08.2020 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Янчук С.В., за участі секретаря Хижняк К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Агро Дон» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до Приватного підприємства «Агро Дон» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначив, що 23.06.2014 року він був прийнятий на роботу трактористом - машиністом на Приватне підприємство «Агро Дон». 19.05.2017 року був звільнений з роботи на підставі ст.. 38 КЗпП України. При звільненні з ним не був проведений повний розрахунок. Після звільнення йому було надіслано через пошту копію наказу про звільнення, трудову книжку та 1700 грн. заробітної плати. Останній раз йому виплачувалась заробітна плата за грудень 2016 року. З того часу будь-яких коштів до свого звільнення не отримував. В Баштанському управлінні ПФУ ним було отримано відомості про розмір нарахованої йому відповідачем заробітної плати на 2017 рік, з яких йому стало відомо, що у січні - квітні 2017 року йому було нараховано по 3400 грн. щомісячно. За 19 днів 2017 року заробітна плата не нарахована. На його (позивача ) думку відповідач зобов`язаний сплатити йому заробітну плату за січень-квітень 2017 року в розмірі 13600 грн. (виходячи з розрахунку 4 місяці х 3400 грн.) та за 19 днів травня 2017 року в розмірі 2153 грн. (3400 : 30 х19), а всього сплатити 15753 грн. Крім того позивач вважає, що відповідачем підлягає сплата середньої заробітної плати за весь час затримки розрахунку, а саме за період з 19.05.2017 року по 19.08.2017 року в розмірі 10200 грн.На підставі викладеного, просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі в загальній сумі 15753 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 10200 грн., а всього 25953 грн.

Ухвалою від 18.08.2017 року відкрито провадження у справі.

05.09.2017 року від представника відповідача надійшли заперечення на позов, а 24.10.2017 року надійшли додаткові заперечення, згідно яких просили відмовити в позовні в частині стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки в день звільнення позивач не працював, вимогу про розрахунок пред`явив лише 08.06.2017 року, розрахунок було проведено 10.06.2017 року шляхом поштового переказу, а за один день затримки виплати 07.09.2017 року відповідачем шляхом поштового переказу було перераховано позивачу 1000 грн. в рахунок відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В частині задоволення вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі заперечують посилаючись на те, що за період з січня по травень 2017 року, включно, йому було виплачено заробітну плату в повному обсязі.

Ухвалою від 06.12.2017 року по справі призначено судово-почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено на час експертизи.

Ухвалою від 06.04.2018 року провадження у справі відновлено.

Ухвалою від 23.05.2018 року по справі повторно призначено судово-почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено на час експертизи.

Ухвалою від 15.08.2018 року провадження у справі відновлено.

Ухвалою від 04.09.2018 року по справі повторно призначено судово-почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено на час експертизи.

21.11.2018 року до суду надійшов висновок експерта.

Ухвалою від 02.01.2019 року провадження у справі відновлено.

Ухвалою від 17.04.2019 року по справі призначено повторну судово-почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено на час експертизи.

Ухвалою від 27.06.2019 року провадження у справі відновлено.

Ухвалою від 11.12.2019 року по справі призначено повторну судово-почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено на час експертизи.

09.04.2020 року до суду надійшов висновок експерта.

Ухвалою від 10.04.2020 року провадження у справі відновлено.

В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, від них надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримують в повному обсязі та просили його задовольнити.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, надавши до суду заяву, якою просив відмовити в задоволенні позову з урахуванням раніш наданих до суду заперечень.

Дослідивши матеріали справи (копію трудової книжки на ім`я ОСОБА_1 ; копію відомоостей Пенсійного фонду України; довідку ПП «Агро Дон» від 04.09.20178 року за №33; копію фіскального чеку від 10.06.2017 року; копію відомостей про виплату грошей №10 від 04.05.2017 року, №9 від 26.04.2017 року, №8 від 04.04.2017 року, №5 від 06.03.2017 року, №4 від 01.03.2017 року, №3 від 20.02.2017 року, №2 від 10.02.2017 року; копію квитанції №204; висновок експерта від 25.10.2018 року за №436; висновок експерта від 26.03.2020 року за №17-3/62), суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ст.ст. 76, 77, 78, 79, 80, 81 КПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В ході розгляд справи судом встановлено наступне.

Із змісту ст.ст. 94 ч. 1, 97 ч. 5, 115 ч. 1 КЗпП України слідує, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , пояснили, що є працівниками Приватного підприємства «Агро Дон», щомісячно отримують заробітну плату на руки, при цьому розписуються за її отримання в відомостях, які представляють собою документ, що містить графи ім`я особи отримувача, суму заробітної плати та окрему графу "підпис особи", при цьому підпис у відомостях ставили лише за фактично отриманні кошти, випадків коли ставили підпис у відомостях, але фактично кошти не отримували, не було.

З наявної в матеріалах справи копії трудової книжки вбачається, що 23.06.2014 року позивач був прийнятий на роботу Приватного підприємства «Агро Дон» на посаду механізатора. 19.05.2017 року позивач був звільнений з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (т.1 а.с.2). Наявні в матеріалах справи копії фіскального чеку від 10.06.2017 року, а також відомостей на виплату грошей №2 від 10.02.2017 року, №3 від 20.02.2017 року, №4 від 01.03.2017 року, №5 від 06.03.2017 року, №8 від 04.04.2017 року, №9 від 26.04.2017 року, №10 від 04.05.2017 року, виданих ПП «АгроДон», підтверджують факт виплати позивачу заробітної плати за період роботи позивача в ПП «Агро Дон» з січня по травень 2017 року (т.1 а.с.18-25).

Доводи позивача з приводу того, що він фактично не отримував заробітну плату в ПП «Агро Дон» з січня по травень 2017 року та не підписував вище вказані відомості про виплату грошей, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та спростовуються висновком судово-почеркознавчої експертизи від 25.10.2018 року за №436, а також висновком повторної судово-почеркознавчої експертизи від 26.03.2020 року за №17-3/62, згідно яких підписи від імені ОСОБА_1 в графах "Підпис про отримання" у відомостях на виплату грошей №2 від 10.02.2017 року, №3 від 20.02.2017 року, №4 від 01.03.2017 року, №5 від 06.03.2017 року, №8 від 04.04.2017 року, №9 від 26.04.2017 року, №10 від 04.05.2017 року, виданих ПП «АгроДон», виконанні ОСОБА_1 (т.1 а.с.127-133 та 211-228).

Відтак, позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі не доведенні позивачем належними та допустимим доказами, а тому в їх задоволенні слід відмовити.

Вирішуючи позов в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст..ст. 116,117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В судовому засіданні, виходячи з заперечень сторони відповідача, встановлено, що 15.05.2017 року позивач залишив місце роботи та з`явився лише 19.05.2017 року з заявою про звільнення, при цьому до роботи не приступив та одразу після підписання заяви пішов і більше не з`являвся. Наказом від 19.05.2017 року позивач був звільнений. В подальшому, поштою, відповідач отримав лист датований 08.06.2017 року, яким позивач звернувся до нього з вимогою про розрахунок при звільненні. 10.06.2017 року відповідачем було здійснено виплату грошей позивачу в сумі 1764,92 грн. шляхом поштового переказу за №204.

Дані обставини стороною позивача не заперечувались. До того ж звернення ОСОБА_1 листом від 08.06.2017 року до Приватного підприємства «Агро Дон»з вимогою про розрахунок при звільненні підтверджується наявною в матеріалах справи відповідною заявою (т.1 а.с. 52), а переказ коштів - фіскальним чеком від 10.06.2017 року (т.1 а.с.18).

Виходячи з того, що в день звільнення позивач не працював, вимогу про розрахунок пред`явив лише 08.06.2017 року, розрахунок відповідачем проведено 10.06.2017 року шляхом поштового переказу, вбачається, що при звільненні позивачу виплату всіх належних йому сум було затримано лише на один день. При цьому в ході розгляду справи встановлено, що 07.09.2017 року відповідачем шляхом поштового переказу було перераховано позивачу 1000 грн. в рахунок відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (т.1 а.с.31-33).

Таким чином, сукупність встановлених судом в ході розгляду справи обставин свідчить про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, а відтак в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Агро Дон» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Повне судове рішення складене 10.08.2020 року.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач:

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , ідент. номер НОМЕР_1 );

Відповідач:

Приватне підприємство «Агро Дон» (місцезнаходження: вул. Мальцева 14, с. Новобирзулівка, Баштанського району, Миколаївської області, ).

Суддя: