ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5524/20 Справа № 210/449/19 Суддя у 1-й інстанції - Хлистуненко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.

суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.

секретар судового засідання-Голуб О.О.

сторони справи :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач-Публічне акціонерне товариство «АрселорМіттал Кривий Ріг»»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2020 року, ухваленого суддею Хлистуненко О.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 13 лютого 2020 року, -

ВСТАНОВИВ :

У січні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про зміну підстав та формулювання звільнення.

В обґрунтування позову зазначив, що він працював на підприємстві відповідача, на посаді машиніста тепловоза Цеху експлуатації залізничного транспорту (ЦЕЗТ), служби рухомого складу. В період з 12.09.2018 року по 22.10.2018 року перебував у щорічній відпустці, під час якої поїхав за кордон з метою пошуку підробітку. Знайшовши там роботу, попросив свого колегу ОСОБА_2 , на якого заздалегідь оформив відповідне доручення, подати від його імені заяву про звільнення.

22.10.2018 року ОСОБА_2 за дорученням було складено заяву про звільнення з роботи за власним бажанням позивача з 23.10.2018 року. Однак, в порушення норм закону, відповідач звільнив позивача з займаної посади за прогул. Вважає, що звільнення за прогул відбулося неправомірно, з порушенням самої процедури такого звільнення, оскільки, 31.10.2018 року ОСОБА_2 було вручено відповідь щодо розгляду заяви про звільнення позивача, складеної та підписаної ним. У відповіді було зазначено, що звільнення позивача з посади можливе тільки за його особистою заявою. У даній відповіді відсутні будь-які посилання на нормативні документи, якими передбачено, виключно особисте подання робітником заяви про звільнення. Звільнення з роботи на підставі заяви, складеної за довіреністю, чинним трудовим законодавством України не заборонене. Інших підстав неможливості здійснити звільнення позивача за власним бажанням, відповідачем у відповіді не вказано. Відповідач неправомірно відмовив у звільненні позивача з роботи за заявою, складеною на підставі належним чином посвідченої довіреності. На численні пояснення ОСОБА_2 , щодо поважності причин відсутності позивача на роботі через перебування за кордоном та наявних правових підстав для звільнення його за власним бажанням відповідач не реагував.

Відповідачем на адресу позивача було направлене звернення від 10.12.2018 року щодо необхідності надання в строк до 20.12.2018 року письмових пояснень та документів на пояснення причин відсутності позивача на роботі з 23.10.2018 року та їх поважності. Оскільки на той час позивач ще перебував за кордоном, зазначений лист не був отриманий ним 26.12.2018 року. Наступного дня, 27.12.2018 року позивачем було подано до канцелярії підприємства заяву з поясненнями щодо причин відсутності на робочому місці та їх поважності. Незважаючи на те, що самим відповідачем було надано позивачеві строк до 20.12.2018 року для надання пояснень причин відсутності на роботі та обґрунтування їх поважності, відповідачем 19.12.2018 року, було прийнято рішення про звільнення позивача з роботи за прогул, що оформлене відповідним наказом по підприємству.

Крім того, у наказі про звільнення зазначено, що позивач не є членом профспілкового органу підприємства, що не відповідає дійсності, оскільки згідно заяви позивача від 30.08.2016 року він був прийнятий до Первинної Профспілки Виробництва та Транспорту «ЩИТ», що об`єднує громадян за їх галузевою сферою діяльності, які працюють на підприємстві ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», та станом на дату звільнення не був виключений з профспілки.

Оскільки позивач був членом профспілки, необхідною умовою його звільнення є наявність згоди профспілкового органу на таке звільнення. Однак, зазначеної згоди відповідачем отримано не було, про що свідчить зміст наказу про звільнення. Такі дії відповідача, вважає прямим порушенням вимог чинного трудового законодавства.

Просив суд визнати незаконними дії відповідача щодо звільнення ОСОБА_1 за п.4 ст.40 КЗпП України; зобов`язати відповідача, протягом трьох календарних днів з дня набрання рішення суду законної сили, внести відповідний запис до трудової книжки про звільнення з посади з 23.10.2018 року за ч.1 ст.38 КЗпП України за власним бажанням та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 сплачені кошти за надання юридичної допомоги в розмірі 3500,00 грн., витрати на оплату довіреності та витрати на оплату судового бору.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про зміну підстав та формулювання звільнення залишено без задоволення.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення заявлених ним позовних вимог в повному обсязі.

При цьому, скаржник вважає, що відповідач неправомірно відмовив у його звільненні з роботи за власним бажанням на підставі заяви, поданої ОСОБА_2 від його імені, якому ним була видана належним чином нотаріально посвідчена довіреність. Позивач зазначає, що на чисельні пояснення ОСОБА_2 , який від його імені діяв на підставі довіреності, оскільки в цей час позивач перебував за кордоном, щодо звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням, відповідач не реагував. Наголошує на тому, що відповідачем йому було надано строк до 20.12.2028р. для надання пояснень щодо причин відсутності на роботі, при цьому за день до закінчення цього строку, 19.12.2019р. відповідач прийняв рішення про звільнення позивача з роботи за прогул.

Звертає увагу на те, що у наказі про звільнення з роботи, зазначено, що позивач не є членом профспілкового органу підприємства, що не відповідає дійсності, оскільки 30.08.2016р. він був прийнятий до Первинної профспілки Виробництва та Транспорту «Щит» та на дату його звільнення з роботи, відсутній протокол загальних зборів профспілки про виключення його із складу профспілки «Щит», тому вважає, що на день його звільнення з роботи він був членом профспілки. Позивач наголошує на тому, що оскільки він був членом профспілки, то відповідач мав отримати згоду Профспілкового органу на його звільнення, яка відсутня, що свідчить про порушення відповідачем чинного трудового законодавства під час його звільнення за прогул.

Позивач вважає передчасними висновки про неповажність причин його відсутності на роботі, а відтак, прийнято безпідставне, незаконне та необґрунтоване рішення про його звільнення за прогул. Також, скаржник вказує і на те, що відповідач пропустив наданий законом строк для звільнення за прогул, звільнивши його за відсутність на роботі з 23.10.2018р., тільки 19.12.2018р., порушивши норми ч.1 ст.148 КЗпП.

У відзиві на апеляційнуі скаргу позивача, відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», вказує на безпідставність доводів позивача щодо незаконності оскаржуваного судового рішення, посилаючись на повне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, правильне застосування норм матеріального та дотримання норм процесуального права, що свідчить про законність та обґрунтованість рішення суду та відсутність підстав для його скасування в апеляційному порядку. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2020 року буз змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши представника відповідача Тер-Товмасян Ю.Г., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги позивача з викладених у відзиві підстав, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, , з огляду на наступне.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 тривалий час працював на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на посаді машиніста тепловозу в цеху експлуатації залізничного транспорту, даний факт визнаний сторонами, а тому в силу ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Відповідно до наказу №171-05065 (розпорядження) про надання відпустки від 03.09.2018 року ОСОБА_1 надано відпустку на період з 12.09.2018 року по 22.10.2018 року, строком на сорок календарних днів (а.с. 62).

Представник позивача в судовому засіданні суду пояснила, що ОСОБА_1 у період відпустки поїхав працювати за кордон, та згодом вирішив звільнитись з підприємства відповідача для подальшої роботи за кордоном.

05.09.2018 року ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 бути його представником у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з питання отримання його документів з приводу звільнення (у тому числі трудової книги), надавши на ім`я останнього довіреність. Довіреність видана строком на три роки без право передоручення, та посвідчена державним нотаріусом Першої Криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області (а.с. 11).

22.10.2018 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з заявою про звільнення з підприємства ОСОБА_1 , на що підприємство повідомило заявника, що звільнення ОСОБА_1 можливо тільки на підставі його особистого звернення та написаної заяви. ОСОБА_2 , як представнику, доручено повідомити ОСОБА_1 про надання особисто написаної заяви про звільнення за власним бажанням, а також роз`яснено, що у разі відсутності заяви ОСОБА_1 адміністрація підприємства буде вимушене звільнити ОСОБА_1 за прогул без поважної причини за п.4 ст.40 КЗпП України. З листом ОСОБА_2 ознайомлений під підпис 05.11.2018 року (а.с. 13).

09.11.2018 року, 27.11.2018 року та 05.12.2018 року відповідачем було здійснено виїзди за місцем реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , з метою з`ясування причин відсутності на робочому місті з 23.10.2018 року. На дзвінки та стук у двері квартири ніхто не відповів, а сусіди повідомили, що ОСОБА_1 давно не бачили за місцем проживання, про що складено акт (а.с. 64, 65, 72).

Згідно доповідної записки начальника дільниці служби рухомого складу Руденко В.Е. від 09.11.2018 року слідує, що ОСОБА_1 на телефонні дзвінки не відповідав, телефонна мережа знаходилась поза зоною її дії (а.с. 66).

Відповідно до листа КЗ «Криворізька міська лікарня №4» ДОР від 30.11.2018 року №2476 на запит ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про надання інформації щодо звернення ОСОБА_1 за медичною допомогою, починаючи з 23.10.2018 року, відомості надано не було з посиланням на ч.1 ст.286 ЦК України (а.с. 67, 68).

З листа ПП «Стіл Сервіс» №143-2311 від 28.11.2018 року, що здійснює медичне обслуговування працівників відповідача, даного у відповідь на запит ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» слідує, що ОСОБА_1 в період з 23.10.2018 року по 28.11.2018 року за медичною допомогою не звертався (а.с. 69. 70).

Згідно доповідної записки провідного інженера з організації праці та роботи з персоналом ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» Кулікової О.В. від 30.11.2018 року, ОСОБА_1 в період часу з 23.10.2018 року по 30.11.2018 року особистих заяв про звільнення з роботи не подавав, документів, якими може бути підтверджена поважність причин його відсутності на роботі в указаний період, не надходило (а.с. 71).

Між тим, станом на 10.12.2018 року до відділу діловодства та архівного забезпечення ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» від ОСОБА_1 в період з 23.10.2018 року документи не надходили, що підтверджено листом №522-204 від 10.12.2018 року (а.с. 73).

Відповідачем на адресу місця реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , направлено звернення №2311-757 від 10.12.2018 року про надання письмових пояснень та виправдовуючи документів про відсутність на робочу місці, за період з 23.10.2018 року та роз`яснено наслідки прогулу, яке отримано 25.12.2018 року (а.с. 74, 75).

На запит ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» №2311-758 від 10.12.2018 року, про надання інформації щодо звернення ОСОБА_1 за медичною допомогою до КЗ «Криворізька міська клінічна лікарня №2» №ДОР, повідомлено відповідача, що дані щодо звернення за медичною допомогою чи знаходження на медичному або стаціонарному лікуванні ОСОБА_1 , в період часу з 23.10.2018 року по час надання відповіді, відсутні (а.с. 77).

Відповідно до доповідної записки начальника ЦЕЗТ ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» Мукоіда В.В. від 19.12.2018 року та листа начальника відділу по кадровому адмініструванню №1522-212 від 19.12.2018 року, ОСОБА_1 з заявою про звільнення з підприємства ні особисто, а ні засобами телефонного або поштового зв`язку в період часу з 23.10.2018 року по 19.12.2018 року не звертався (а.с. 78, 80).

Наказом №1327/л від 19.12.2018 року «Про звільнення за прогул без поважної причини», ОСОБА_1 , машиніста тепловоза коксохімічного підприємства служби рухомого складу, експлуатації рухомого складу ЦЕЖДТ, звільнено з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» за прогул без поважної причини за п.4 ст.40 КЗпП України, з 22.10.2018 року (а.с. 81).

В день звільнення, тобто 19.12.2018 року ОСОБА_1 направлено поштою копію наказу №1327/л від 19.12.2018 року, де в супровідному листі останньому роз`яснено порядок отримання трудової книжки, зазначені документи отримані адресатом 27.12.2018 року, що підтверджено повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 82, 83, 84).

З письмовим зверненням, про надання особистої заяви про звільнення з 23.10.2018 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» лише 27.12.2018 року, на що підприємством черговий раз було повідомлено його про наказ №1327/л від 19.12.2018 року про його звільнення, та роз`яснено порядок отримання трудової книжки (а.с. 14, 85-87).

22.06.2018 року ОСОБА_1 подано заяву про зупинення утримання з його заробітної плати профспілкових внесків, які він сплачував на розрахунковий рахунок ПП СВТ «ЩИТ», а тому відповідно п. 1.1., 2.1, 2.9.1, 4.3 Статуту, ОСОБА_1 перестав бути членом ПП СВТ «ЩИТ» (а.с. 88-94, 95).

Згідно довідки ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» вих.№811-15/1-5588 від 18.12.2018 року, ОСОБА_1 , табельний номер якого 36012051, з 01.06.2018 року по час видання довідки не був членом жодної профспілкової організації (а.с. 79).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову позивачу у задоволенні його позовних вимог, виходи з того, що обставини, на які посилається представник позивача, як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, а тому звільнення позивача ОСОБА_1 з місця роботи за п.4 ст.40 КЗпП України було проведене відповідно вимогами чинного законодавства України.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції і не може погодитись із доводами позивача, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване позивачем судове рішення відповідає зазначеним вище нормам закону.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок доведення позовних вимог, цивільним процесуальним законом покладено на позивача.

Відповідно до ст.244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Статтею 245 ЦК України передбачено, що форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Згідно з ст.246 ЦК України, строк довіреності встановлюється у довіреності. Якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії.

Відповідно до п.2.1. п.2 глави 4 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, у довіреності мають бути визначені чіткі юридичні дії, які належить вчинити представнику. Дії, які належить вчинити представнику, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Дослідивши надану позивачем довіреність від 05.09.2018 року на імя ОСОБА_2 , суд першої інстанції правильно встановив, що ця довіреність не містить повноважень ОСОБА_2 на подання від імені довірителя ОСОБА_1 заяви про його звільнення з місця роботи на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України, тому у відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» були відсутні підстави для прийняття заяви ОСОБА_2 від 22.10.2018 року про звільнення ОСОБА_1 на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України та вчинення відповідних дій щодо звільнення останнього з 23.10.2018 року.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Відповідно до ст.ст.21, 23, 24 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи передбачені законодавством про працю, колективним договором, або угодою сторін. Трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Так, згідно з ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

В той час, згідно з п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до ст.43-1 КЗпП України, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації.

Судом під час судового розгляду було встановлено, що згідно заяви ОСОБА_1 від 30.08.2016 року його було прийнято до Первинної професійної спілки виробництва та транспорту «ЩИТ», також судом було з`ясовано, що 22.06.2018 року ОСОБА_1 подав заяву про зупинення утримання з його заробітної плати профспілкових внесків, які він сплачував на розрахунковий рахунок ПП СВТ «ЩИТ».

Відповідно п.п.1.1., 2.1, 2.9.1, 4.3 Статуту, піля подання заяви про зупинення утримання із заробітної плати профспілкових внесків, позивач ОСОБА_1 перестав бути членом ПП СВТ «ЩИТ», тому згода профспілкової організації на звільнення позивача не була потрібна.

Окрім того, факт того, що ОСОБА_1 на день його звільнення не був членом ПП СВТ «ЩИТ», підтвердив й свідок ОСОБА_2 , який є головою даної профспілки та надавав суду пояснення, як свідок.

Довідкою ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» вих.№811-15/1-5588 від 18.12.2018 року, також підтверджено, що ОСОБА_1 з 01.06.2018 року по час видання довідки не був членом жодної профспілкової організації (а.с. 79).

Трудові спори розглядаються комісіями по трудових спорах, та/або районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами. Такий порядок розгляду трудових спорів, що виникають між працівником і власником або уповноваженим ним органом, застосовується незалежно від форми трудового договору (ст. 221 КЗпП України).

Отже, враховуючи встановлені судом першої інстанції обставини справи, які були підтверджені належними та допустимими доказами наданими відповідачем ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на спростування доводів позивача щодо його незаконного звільнення за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, колегія суддів повністю погоджується із висновками суду, що позивачем не надано достатніх належних та допустимих доказів, якіб доводили незаконність його звільнення за прогул.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну правову оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачем не доведені його позовні вимоги, тоді, як доказами наданими стороною відповідача підтверджується правильність та законність дій ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» щодо звільнення ОСОБА_1 за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами, тоді, як доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі є необґрунтованими та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 17 серпня 2020 року.

Головуючий:

Судді: