Дата документу 04.08.2020
Справа № 937/3996/20
Провадження № 2/937/2058/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 серпня 2020 року м. Мелітополь
Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Бахаєва І.М.,
за участі секретаря судового засідання Фурсової Л.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку,
Позивач ОСОБА_1 звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частки з усіх видів його заробітку щомісяця починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та на її утримання в розмірі ј частки з усіх видів його заробітку щомісяця до досягнення малолітньою ОСОБА_3 трирічного віку..
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з вересня 2019 року сторони однією сім`єю не проживають, господарство сумісно не ведуть, дитина перебуває на повному утриманні матері. Відповідач, в свою чергу, ухиляється від обов`язку утримувати свою дитину, відмовляється добровільно надавати кошти на утримання доньки, а саме: на придбання одягу, продуктів харчування, медикаментів, тощо. Відповідач не надає дитині та позивачці матеріальної підтримки. Відповідач ухиляється від її утримання позивачки, чим порушує її права, оскільки дитина проживає разом з нею та вона має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Все вищевикладене стало підставою для звернення з даним позовом до суду з метою захисту її конституційних прав та конституційних прав малолітньої дитини.
Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя;
Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, … з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 грудня 2019 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
У судове засідання позивач не з`явилась, від неї до суду надійшла заява з проханням слухати справу за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явився без повідомлення причин своєї неявки, про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином. Про поважні причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило.
З урахуванням викладеного, суд визнає неявку відповідача неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.
Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
16 грудня 2015 року позивач ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 у Шевченківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб/а.с.6/.
ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_3 , батьками якої є: батько - відповідач по ОСОБА_2 , мати - позивач по справі ОСОБА_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 /а.с.7/.
На теперішній час дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 перебуває на повному утриманні позивачки ОСОБА_1 .
Надаючи правову оцінку вимогам позивача, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Згідно Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвій рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.
На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність людини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно ст. 121 СК України, права та обов`язки батька ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану.
Згідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитини повної загальної середньої освіти; готувати її до самостійного життя.
Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. При ухиленні батьків від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються з них в судовому порядку.
Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України, розмір аліментів може бути визначено у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.
Як зазначено в ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно ч. 2 ст. 91, ч..ч. 2, 4 ст. 84 Сімейного кодексу України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.
Відповідно до ст. 77 СК України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед.
Крім того, відповідно до вимог ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.
Статтею 80 СК України визначено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Таким чином, судом встановлено, що дитина проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні, відповідач у добровільному порядку надає матеріальну допомогу, яка є недостатньою для утримання дитини, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини до досягнення нею повноліття.
При визначенні частки стягнення аліментів від заробітку відповідача, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, тому визначає аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх його видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення даного позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини, а тому з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення аліменти на утримання дружини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду - з 05.06.2020 року до досягнення дитиною, трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах сплати платежу за один місяць.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VІ, від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.
Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави також судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 79, 84, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст. 4, 12, 13, 19, 76, 81, 82, 206, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 279, 354, 430 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 05 червня 2020 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду, тобто з 05 червня 2020 року та до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 840(сімсот шістдесят вісім) гривень 80 копійок
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням пп. 15.5 п.15 ч. 1 Перехідних положень ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ст. 284 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повні відомості учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , громадянка України, уродженка м. Сімферополь АР Крим, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , громадянин України, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_3 .
СУДДЯ: І.М. БАХАЄВ