Справа № 755/9993/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.

при секретарі Сіренко Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову вжитих ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2006 року у справі № 2-1472/06,-

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 14.07.2020 року звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про скасування заходів забезпечення позову вжитих ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.07.2006 року у справі № 2-1472/06, якою було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Заяву мотивує тим, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.07.2006 року у справі № 2-1472/06 в якості забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 був накладений арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Заявник зазначає, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.02.2010 року позов задоволено частково.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26.08.2010 року у справі № 22-5333 рішення Дніпровського районного суду м. Києва було змінено, стягнуто на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 , як правонаступника померлої ОСОБА_4 , 11 202,98 грн. матеріальної шкоди; стягнуто з ОСОБА_1 33 689,92 грн. матеріальної шкоди та 500 грн. моральної шкоди.

Ухвалою Верховного Суду від 29.12.2017 року у справі № 2-237/1-2010 у відкритті касаційного провадження відмовлено.

Заявник вказує, що станом на поточну дату позивач із заявою про примусове виконання рішення не звертався, від отримання присуджених коштів відмовляється, мотивуючи це незгодою із розміром присудженої суми грошових коштів, а його банківські реквізити не відомі.

Заявник зазначає, що тривала бездіяльність позивача свідчить про втрату у позивача інтересу до виконання рішення, що триває майже десять років, та призводить до тривалого порушення прав відповідачів на мирне володіння майном, тому заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 підтримали подану заяву, просили її задовольнити.

Заявник ОСОБА_1 додатково пояснила, що вона згодна була заплатити кошти ОСОБА_2 за рішенням суду, проте присуджена судом сума ОСОБА_2 не влаштовувала, ОСОБА_2 говорив, що вони (відповідачі у справі) ніякого відношення до квартири ОСОБА_4 не мають.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду заяви була повідомлена належним чином, суду подала заяву з проханням розглянути справу без її участі (т. 2 а.с. 151).

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні заяви, пояснив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не мають документів на підтвердження родинних відносин з ОСОБА_4 , тому не мають права на спадок померлої ОСОБА_4 , через що виконавчий лист за рішенням суду на виконання він не подавав. Рішення апеляційного суду він оскаржував до Верховного Суду, який не відкрив касаційне провадження за його скаргою. Заяву на поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання до суду не подавав, та як вважає незаконним ухвалене судове рішення про стягнення на його користь коштів з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що в проваджені Дніпровського районного суду м. Києва знаходилась цивільна справа № 2-237/1/2010 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок залиття квартири.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27.07.2006 року в рамках цивільної справи № 2-1472/06 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа: ТОВ «Україна Житло-Сервіс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок залиття квартири задоволено заяву позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 117).

04 лютого 2009 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу якою закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про відшкодування шкоди завданої залиттям квартири (т. 1 а.с. 213).

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 08.04.2009 року скасовано ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 04.02.2009 року, а справу повернуто до суду першої інстанції для вирішення питання про залучення до участі у справі спадкоємців ОСОБА_4 та розгляду по суті (т. 1 а.с. 250-251).

24 лютого 2010 року Дніпровським районним судом м. Києва за результатами розгляду справи ухвалено рішення яким частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок залиття квартири; стягнуто з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в рівних частинах на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 45 180,32 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. та судові витрати у розмірі 30 грн. та 10 грн. інших витрат (т. 2 а.с. 48-51).

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26.08.2010 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24.02.2010 року в частині стягнення на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 2 500 грн. на відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Також рішенням Апеляційного суду м. Києва від 26.08.2010 року змінено рішення Дніпровського районного суду м. Києва в частині стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів на відшкодування моральної шкоди, вирішення питання про розподіл судових витрат та ухвалено стягнути з ОСОБА_3 11 202,98 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 92,11 грн. судових витрат; стягнути з ОСОБА_1 33 689,92 грн. матеріальної шкоди, 500 грн. моральної шкоди та 276,31 грн. судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 112,03 грн. та стягнуто на користь держави з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 345,40 грн. (т. 2 а.с. 127-128 зв.).

Частиною 1 ст. 158 ЦПК України визначено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Нормою ч. 1 ст. 223 ЦПК України, в редакції, що діяла станом на день ухвалення рішення Апеляційним судом м. Києва визначено, що у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Таким чином, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24.02.2010 року набрало законної сили 26.08.2010 року.

За вимогами ч. ч. 7, 8 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Вирішуючи питання про можливість скасування вжитих судом заходів забезпечення позову, суд приймає до уваги наступне.

За повідомленням Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби у місті Києві центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 29.07.2020 року, відповідно до пошукової інформації, отриманої за допомогою програмного забезпечення АРМ «Виконавець» за параметрами пошуку «ПІБ боржника» та «ПІБ стягувача», виконавче провадження де боржником є ОСОБА_1 , а стягувачем ОСОБА_2 станом на 29.07.2020 року на примусовому виконанні у відділі не перебуває та не перебувало.

Разом з тим, судом безспірно встановлено, що підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 після набрання рішенням законної сили з 26.08.2010 року на виконання судового рішення виконавчих листів № 2-237/1-2010 Дніпровського районного суду м. Києва про стягнення коштів з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не отримував і до примусового виконання не подавав. Як пояснив суду сам позивач, заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання він також до суду не подавав, оскільки вважає ОСОБА_1 та ОСОБА_3 неналежними відповідачами у справі та ухвалені рішення незаконними.

Відповідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9 заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Враховуючи те, що рішення суду в забезпечення виконання якого було вжито заходи забезпечення позову набрало законної сили 26.08.2010 року, беручи до уваги неотримання позивачем виконавчих листів на примусове виконання судового рішення та відсутність в матеріалах справи № 2-1472/06 (2-237/1-2010) відомостей щодо примусового виконання рішення, оскільки з дня набрання рішенням законної сили минуло більше 90 днів, суд вважає, що наявні правові підстави для скасування таких заходів забезпечення позову.

Керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, ст. ст. 158, 260, 353 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову вжитих ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2006 року у справі № 2-1472/06 задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2006 року у цивільній справі № 2-1472/06 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Україна Житло-Сервіс» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок залиття квартири та зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 .

Заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили ухвалою суду.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Учасники справи:

Заявник (відповідач) - ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Заінтересована особа (відповідач) - ОСОБА_3 , адреса проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Заінтересована особа (позивач) - ОСОБА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_4 .

Повний текст ухвали складений 04 серпня 2020 року.

Суддя Виниченко Л.М.