КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7894/2020
Справа 372/1457/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 серпня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Обухівського районного суду Київської області, ухвалене у складі судді Потабенко Л.В. в м. Обухів 13 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_6 , після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема квартиру за адресою АДРЕСА_1 . Маючи намір прийняти спадщину, ОСОБА_3 звернувся за місцем відкриття спадкової справи № 74/2018 до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко О.П. із заявою про прийняття спадщини від померлої матері ОСОБА_6 .

Проте, відповідно до листа приватного нотаріуса від 18 квітня 2019 року, у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_6 йому було відмовлено у зв`язку з пропущенням строку подання заяви про прийняття спадщини. Строк ним пропущено з поважних причин, оскільки з 16 січня 2019 року по даний час ОСОБА_3 перебуває в зоні проведення операції об`єднаних сил.

Враховуючи те, що позивач на час відкриття спадщини перебував на службі у Збройних Силах України, у т. ч. в зоні проведення операції об`єднаних сил, та беручи до уваги незначний термін, який ним було пропущено на подання заяви про прийняття спадщини, просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на три місяці після набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 13 березня 2020 року позов ОСОБА_3 задоволено, визначено ОСОБА_3 додатковий строк тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 з моменту набрання рішенням законної сили.

Відповідач ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просила скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 березня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що після смерті ОСОБА_6 вона звернулася до приватного нотаріуса 09 квітня 2019 року із заявою про прийняття спадщини, так як вона була її рідною сестрою, а 26 жовтня 2018 року звернувся ОСОБА_4 , який проживав з нею без реєстрації шлюбу, що встановлено рішенням Обухівського районного суду Київської області від 28 лютого 2019 року, та 20 лютого 2019 року ОСОБА_5 .

Вважала, що суд необґрунтовано прийняв рішення про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а позивач ОСОБА_3 був з 16 січня 2019 року у відрядженні, тобто пройшло більше трьох місяців з моменту смерті матері, проте ним заява подана не була. ОСОБА_3 протягом останніх десяти років не приїжджав, не піклувався, взагалі не підтримував з матір`ю будь-які контакти, його мати потребувала опіки та мала інвалідність групи А. Також ОСОБА_4 часто залишав її саму без будь-якою допомоги, за можливістю з нею сиділа подруга ОСОБА_7 , і в день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 знаходився не у відрядженні, їй особисто ОСОБА_4 повідомив, що телефонував ОСОБА_3 і сповістив про смерть матері, на що ОСОБА_3 сказав, що не хоче нічого знати та йому нічого не треба, потім все ж таки тільки 18 квітня 2019 року подав заяву про прийняття спадщини.

Вказувала, що документи нотаріусу привозив зведений брат ОСОБА_3 та подав заяву за ОСОБА_3 , тому в заяві у нотаріуса підписи не співпадають, вона раніше знайомилася зі справою і там була інша заява; вказані відомості можуть підтвердити ряд свідків.

Від позивача ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_8 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою.

Зазначав, що ОСОБА_3 є офіцером Збройних сил України та проходить дійсну військову службу, у період з 2018 2019 роки проходив регулярну гарнізонну службу та перебував у відповідних службових відрядженнях, про що ним надано відповідні довідки і витяги з наказів командира військової частини.

Посилався на лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4/-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід враховувати, що додатковий строк визначається у разі якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними.

Так, у нього були об`єктивні, істотні труднощі проходження військової служби, у тому числі в зоні бойових дій, у зв`язку з якими ним було пропущено строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті матері. При цьому він є єдиним спадкоємцем першої черги та ним допущено незначне пропущення строку (7 днів) для подання заяви про прийняття спадщини.

Вказував, що апелянт на обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, що позивач нібито не піклувався про свою матір та довгий час не жив з нею, що є надуманим і неправдивим, дані доводи жодним чином не стосуються предмета розгляду даної справи.

При цьому третя особа по справі ОСОБА_4 , який проживав з померлою однією сім`єю без реєстрації шлюбу, у своїх поясненнях в суді першої інстанції вказав, що померла ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_1 були в дуже поганих відносинах, і якби за життя померла бажала, щоб її майно у спадщину прийняла ОСОБА_1 , а не син, то нею було б складено відповідний заповіт.

В судове засідання відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Коцюбко І.І. не з`явилися, дані учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, саме 19 червня 2020 року та 18 червня 2020 року відповідно.

В день розгляду справи апеляційним судом 05 серпня 2020 року від представника відповідача адвоката Коцюбко І.В. надійшла заява про відкладення розгляду справи. Заява мотивована тим, що на призначений час 05 серпня 2020 року вона з`явитися в судове засідання не зможе, оскільки у вказаний день перебуватиме у відрядженні, просила перенести розгляд справи на інший день, доказів поважності неявки в судове засідання заявником не надано.

Відповідно до вимог ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на вимоги ст. 372 ЦПК України, апеляційний суд, заслухавши думку учасників справи, визнав повідомлені представником відповідача причини неявки в судове засідання неповажними, відхилив клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд першої інстанції виходив із того, що позивач є військовослужбовцем і за специфікою своєї роботи часто перебував у відрядженнях, та з 16 січня 2019 року перебував в зоні проведення операції об`єднаних сил, тому не встиг звернутися в строк до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що є поважною причиною пропуску строку. З огляду на викладене суд визнав, що позовна заява відповідає вимогам ч. 3 ст. 1272 ЦК України, та визначив позивачу додатковий строк в три місяці для подачі заяви про прийняття спадщини.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що ОСОБА_3 є сином ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 9, 12).

26 жовтня 2018 року до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Клименко О.П. звернувся із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_4 , на підставі чого нотаріусом відкрито спадкову справу № 74/2018 (а. с. 36).

20 лютого 2019 року до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Клименко О.П. звернувся із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_5 (а. с. 41).

09 квітня 2019 року до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Клименко О.П. звернулася із заявою про прийняття спадщини відповідач ОСОБА_1 (а. с. 60).

Листом від 11 квітня 2019 року № 216/01-16 приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко О.П. повідомила ОСОБА_4 як спадкоємця четвертої черги за законом про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв`язку із подачею ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем другої черги за законом, заяви про прийняття спадщини (а. с. 74).

Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_3 із пропуском шестимісячного терміну для подачі заяви про прийняття спадщини звернувся до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко О.П.

Листом від 18 квітня 2019 року № 233/01-16 приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Клименко О.П. повідомила ОСОБА_3 , що свідоцтво про право на спадщину на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 видати йому не може в зв`язку з тим, що ним пропущено шестимісячний термін на подачу заяви про прийняття спадщини (а. с. 14).

Також із матеріалів справи вбачається, що на а. с. 10 знаходиться копія довідки військової частини НОМЕР_1 від 15 квітня 2019 року № 933 про те, що ОСОБА_3 дійсно з 16 січня 2019 року і по теперішній час бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених на території Донецької та Луганської областей.

Крім того, встановлено, що наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 26 вересня 2018 року № 198 визнано таким, що вибув у відрядження в в/ч НОМЕР_1 , терміном на 5 діб, з метою відпрацювання завдань з бойової (навчально-бойової підготовки) в польових умовах майора ОСОБА_3 (а. с. 96).

Наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 01 жовтня 2018 року № 205 визнано вважати таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків, з відрядження з в/ч НОМЕР_1 , майора ОСОБА_3 (а. с. 97).

Наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 12 листопада 2018 року № 234, визнано таким, що вибув у кадровий центр сухопутних військ Збройних Сил України майора ОСОБА_3 (а. с. 98).

Наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 14 листопада 2018 року № 236 визнано вважати таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків, з відрядження з кадрового центру сухопутних військ Збройних Сил України майора ОСОБА_3 (а. с. 99).

Наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 26 листопада 2018 року № 246 визнано вважати таким, що вибув у в/ч НОМЕР_1 , з подальшим вибуттям у службове відрядження до сил і засобів здійснення заходів і забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації проведення на території Донецької та Луганської областей, для проведення інвентаризації по службі ПММ, з 26 листопада 2018 року майора ОСОБА_3 (а. с. 100).

Наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 17 грудня 2018 року № 259 визнано вважати таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків, з відрядження з в/ч НОМЕР_1 , майора ОСОБА_3 (а. с. 101).

Наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 11 січня 2018 року № 7 визнано вважати таким, що вибув у в/ч НОМЕР_1 , з подальшим направленням в зону проведення операції Об`єднаних сил на території Донецької та Луганської областей, з 11 січня 2019 року, майора ОСОБА_3 (а. с. 102).

Наказом командира в/ч НОМЕР_2 від 13 травня 2019 року № 96 визнано вважати таким, що прибув та приступив до виконання службових обов`язків, з відрядження з в/ч НОМЕР_1 , майора ОСОБА_3 (а. с. 103).

На а. с. 11 знаходиться копія посвідчення ветерана війни учасника бойових дій ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 , виданого 03 лютого 2015 року.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Частиною першою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно із частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298 св 18),від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61?21447св19).

При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Також Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови

від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Прийшовши до висновку про наявність поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, що полягає у специфіці роботи військовослужбовця і частому перебуванні позивача у відрядженнях, суд першої інстанції правильно встановив наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для спадкоємця на звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини в умовах, які склалися у конкретному випадку, та обґрунтовано задовольнив позов, із чим також погоджується апеляційний суд.

Так, із довідки військової частини НОМЕР_1 від 15 квітня 2019 року № 933 вбачається, що ОСОБА_3 дійсно з 16 січня 2019 року і по теперішній час бере участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених на території Донецької та Луганської областей.

Крім того, із моменту відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1 до 16 січня 2019 року позивач також неодноразово направлявся у відрядження, а саме з 12 листопада 2018 року по 14 листопада 2018 року на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_2 від 12 листопада 2018 року № 234 (а. с. 98 99), із 26 листопада 2018 року по 17 грудня 2018 року на підставі наказу командира в/ч НОМЕР_2 № 246 (а. с. 100 101).

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд не може погодитися із доводами апеляційної скарги ОСОБА_1 , що позивач міг подати заяву нотаріусу про прийняття спадщини раніше, в межах трьохмісячного періоду з дати відкриття спадщини до часу направлення його для участі в проведенні операції об`єднаних сил.

Апеляційний суд вважає некоректним і безпідставним порівняння в апеляційній скарзі часу звернення із заявами про прийняття спадщини позивача ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_4 , оскільки обставини звернення третьої особи із заявою про прийняття спадщини взагалі не є предметом даного позову.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не піклувався про ОСОБА_6 , не спілкувався з нею, хоча вона була особою з інвалідністю та потребувала опіки, оскільки дані обставини не мають відношення до предмету позову.

Апеляційним судом також не приймаються як такі, що не підтверджені будь-якими доказами, доводи апеляції, що позивач спочатку не мав наміру приймати спадщину, і що документи нотаріусу привозив зведений брат ОСОБА_3 і подав за нього заяву зі своїм підписом.

Доводів, які б спростовували доводи позивача про поважність пропуску встановленого законом строку для прийняття спадщини, відповідачем в апеляційній скарзі не наведено.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 13 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 06 серпня 2020 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.