ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/639/20 Доповідач - Щавурська Н.Б.
Категорія - 304090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Щавурська Н.Б.

суддів - Костів О. З., Хома М. В.,

секретаря - Сович Н.А.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2020 року, постановлене суддею Ромазаном В.В. у цивільній справі № 607/23688/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року АТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що згідно укладеного 16 листопада 2010 року договору № б/н ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5 670 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Внаслідок порушення ОСОБА_1 зобов`язань за вказаним договором утворилася заборгованість у розмірі 12 163, 05 грн., з яких: 5 684, 14 грн. - заборгованість за кредитом; 4 823, 53 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 600, 00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 555, 38 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 січня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 16 листопада 2010 року в розмірі 5 684 грн. 14 коп., а також 1 921 грн. сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі АТ КБ "Приватбанк" просить рішення суду в частині відмови у стягненні суми заборгованості за процентами, пенею та комісією скасувати, вважаючи його в цій частині незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального і процесуального права та постановити нове, яким вказаний позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на ненадання судом належної правової оцінки тій обставині, що відповідачем не спростовані долучені позивачем докази на підтвердження укладення між сторонами договору приєднання, і зокрема, розрахунок заборгованості, в якому зазначено суми відсотків, пені та інші суми.

Крім цього, з урахуванням наявного в заяві підпису відповідача про ознайомлення з Умовами і правилами надання банківських послуг, яким, у тому числі, підтверджено його обов`язок самостійно знайомитися зі всіма змінами до Умов та правил, а також - факту користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів, вважає безпідставними висновки суду в частині ненадання позивачів доказів на підтвердження укладення між сторонами договору приєднання.

Звертає увагу на не взяття судом до уваги висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 21.0.2018 року в справі № 441/569/17, від 07.03.2018 року в справі № 755/18246/15-ц, від 06.02.2018 року в справі № 755/18246/15-ц, з яких вбачається, що факт підписання заяви-анкети складає договір між сторонами, з умовами якого сторона відповідача ознайомлена, що в сукупністю з відсутністю у відповідача доказів існування інших Умов, фактами користування кредитними коштами й частковою сплатою заборгованості, а також - зверненнями відповідача до банку з пропозиціями про внесення змін до умов кредитного договору є підставою для висновку про його згоду з усіма умовами та, як наслідок - для задоволення позовних вимог. Крім цього, в останній з постанов констатовано відсутність необхідності підписання стороною договору Умов і Правил надання банківських послуг.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього ( ч. 3 ст. 367 ЦПК України).

Судом встановлено, що 16 листопада 2010 року ОСОБА_1 підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ "ПриватБанк", за умовами якої він погодився, що дана заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті складають між нею та банком договір про надання банківських послуг № б/н щодо отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

За розрахунком банку, заборгованість ОСОБА_1 станом на 18.09.2019 року становить 12 163, 05 грн, з яких: 5 684, 14 грн - заборгованість за кредитом; 4 823, 53 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 600, 00 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 555,38 грн - штраф (процентна складова) (а.с. 7-8).

Окрім розрахунку кредитної заборгованості, як на доказ укладення договору приєднання, банк посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджені наказом від 06.03.2010 року № СП-2010-256 (а.с. 10-34).

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

Долучений позивачем до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» містить чотири види тарифів для карт: «Універсальна 30 днів пільгового періоду», «Універсальна 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold».

Згідно вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

За змістом ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що Умови та Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку, якими обумовлено ціну договору, сплату штрафів і пені за порушення термінів виконання зобов`язання, не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, в зв`язку з чим стягненню з відповідача в користь позивача підлягає лише тіло кредиту.

Колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції в частині недоведеності позивачем факту укладення договору приєднання, як таким, що зроблений з урахуванням вимог закону та відповідає наявним у справі доказам.

Встановивши, що в заяві позичальника від 16 листопада 2011 року процентна ставка не зазначена; відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також, враховуючи відсутність в матеріалах справи належних, допустимих і достатніх доказів, що саме в долученій до позовної заяви редакції Витяг з Тарифів, Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг існували на час підписання заяви відповідачем і саме з такими вона була ознайомлена на час підписання анкети-заяви, суд першої інстанції з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17, прийшов до вірного висновку, що Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи Банку, на підставі яких проведено розрахунок заборгованості не можуть вважатися складовою частиною договору, а тому - відсутні правові підстави вважати укладеним договір приєднання з ОСОБА_1 .

Так, Велика Палата у вищевказаній справі дійшла висновку, що надані Банком Витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Роздруківка з сайту Банку також не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

В той час, матеріали справи не містять підтвердження, що саме надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов і Правил надання банківських послуг розуміла ОСОБА_1 , ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку від 16.11.2010 року, а також те, що вказані документи на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Доводи апеляційної скарги щодо ненадання судом належної правової оцінки тій обставині, що відповідачем не спростовані долучені позивачем докази на підтвердження укладення між сторонами договору приєднання, і зокрема, розрахунок заборгованості, в якому зазначено суми відсотків, пені та інші суми, а також - факту підписання відповідачем заяви-анкети про ознайомлення з Умовами і правилами надання банківських послуг, яким, у тому числі, підтверджено його обов`язок самостійно знайомитися зі всіма змінами до Умов та правил та факту користування ним картковим рахунком й використання кредитних коштів, колегія суддів відхиляє, оскільки, по-перше, сам по собі розрахунок не може вважатися достатнім доказом на підтвердження наявності заборгованості, так як долучений позивачем до позовної заяви Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» містить чотири види тарифів для карт: «Універсальна 30 днів пільгового періоду», «Універсальна 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold», в той час як підписана відповідачем анкета-заява не містить інформації, яка саме картка йому видавалася; по-друге, долучена до апеляційної скарги виписка по рахунку не була предметом дослідження судом першої інстанції, так як не долучалася позивачем до позовної заяви й з урахуванням того, що апелянтом не наведено причин не можливості подання даної довідки до суду першої інстанції, така відповідно до вимог ч. 8 ст. 83 ЦПК України не може бути прийнята до розгляду й судом апеляційної інстанції; по-третє, ні сам по-собі факт підписання відповідачем анкети-заяви, ні факт користування картковим рахунком й використання кредитних коштів жодним чином не свідчить про те, що долучені позивачем Умови і правила надання банківських послуг і Тарифи банку надавалися ОСОБА_1 для ознайомлення й саме їх він розумів, підписуючи таку заяву, в той час як зарахування внесених ОСОБА_1 на картковий рахунок коштів здійснювалось на погашення заборгованості не ним особисто, а самим же банком шляхом автоматичного зарахування наявних на картковому рахунку відповідача вільних коштів, в тому числі, й за рахунок збільшення з ініціативи самого банку розміру кредитного ліміту.

Відхиляє колегія суддів і доводи апеляційної скарги щодо не взяття судом першої інстанції до уваги висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 21.0.2018 року в справі № 441/569/17, від 07.03.2018 року в справі № 755/18246/15-ц, від 06.02.2018 року в справі № 755/18246/15-ц, з яких вбачається, що факт підписання заяви-анкети складає договір між сторонами, з умовами якого сторона відповідача ознайомлена, що в сукупністю з відсутністю у відповідача доказів існування інших Умов, фактами користування кредитними коштами й частковою сплатою заборгованості, а також - зверненнями відповідача до банку з пропозиціями про внесення змін до умов кредитного договору є підставою для висновку про його згоду з усіма умовами та, як наслідок - для задоволення позовних вимог, а також щодо відсутності необхідності підписання стороною договору Умов і Правил надання банківських послуг, оскільки саме висновки Великої Палати Верховного Суду мають пріоритет в застосуванні над висновками Касаційного цивільного суду чи висновками Об`єднаної Палати Верховного Суду, в зв`язку з чим в силу вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, висновки Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17, як обов`язкові при розгляді справ, що виникають з аналогічних правовідносин, обґрунтовано були взяті судом першої інстанції до уваги при прийнятті рішення в даній справі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими під час апеляційного розгляду справи обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та фактично зводяться до незгоди з мотивами, з яких суд виходив відмовляючи у задоволенні позовних вимог.

У відповідності до ч. 1 ст. 374 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те що, рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду в даній справі - без змін.

У відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не касаційному оскарженню не підлягають.

Згідно вимог п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України до числа малозначних закон відносить, у тому числі справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи категорію даної справи, яка відноситься до малозначних, така касаційному оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 19 ч. 6 п. 1; 35 ч.ч. 1, 3; 259 ч.ч. 1, 2, 6, 8; 374 ч. 1 п. 1; 375 ч. 1; 381 ч.ч. 1, 3; 382 ч.ч. 1, 2; 384 ч. 1; 389 ч. 3 п. 2 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 05 березня 2020 року - залишити без змін.

Судові витрати покласти на сторони в межах, ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню не підлягає.

Дата складання повного судового рішення 11 серпня 2020 року.

Головуючий

Судді