ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/1805/19Головуючий у 1-й інстанції Коротич І.А.
Провадження № 22-ц/817/321/20 Доповідач - Сташків Б.І.
Категорія - 304090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Сташків Б.І.

суддів - Костів О. З., Щавурська Н. Б.,

за участю секретаря - Сович Н.А.

та сторін- представника апелянта АТ "Альфа- Банк" Панченка Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі у режимі відеоконференції цивільну справу № 601/1805/19 за апеляційною скаргою акціонерного товариства "Альфа-Банк" на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 06 грудня 2019 року, ухваленого суддею Коротич І.А., повний текст рішення складено 10 грудня 2019 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "УкрСоцбанк" про визнання припиненим зобов`язань за договором кредиту №770/38-394-08 від 24 квітня 2008 року та визнання припиненим іпотечного договору №1904 від 24 квітня 2008 року ,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до АТ «Укрсоцбанк» про визнання припиненим зобов`язань за договором кредиту № 770/38-394-08 від 24 квітня 2008 року та визнання припиненим іпотечного договору № 1904 від 24 квітня 2008 року.

В обґрунтуванні позову вказував, що 24 квітня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 був укладений договір невідновлювальної кредитної лінії № 770/38-394-08. На підставі даного кредитного договору банком було надано позичальнику кредитні кошти в сумі 15 000,00 доларів США зі сплатою 14,0 % річних з кінцевим терміном погашення до 15 квітня 2018 р. В якості забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором між банком та ОСОБА_1 24 квітня 2008 року було укладено іпотечний договір № 1904, який було посвідчено приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Михайловою Г.В. за реєстраційним номером 1904.

Позивач вважає, що відповідач безпідставно відмовляється в добровільному порядку визнати зобов`язання за договором кредиту припиненими і виходячи із цього визнати також припиненим договір іпотеки, внаслідок виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, згідно закону, а саме - згідно судового рішення в повному обсязі. Залишок боргу, який залишився виник тільки за рахунок курсової різниці, що виникла внаслідок різкого збільшення курсу долара США в порівнянні між датою винесення рішення суду та датою погашення заборгованості. На думку позивача даний залишок боргу, у відповідності до чинного законодавства, в подальшому не може бути стягнутий банком в примусовому порядку,отже він є необґрунтований чинним законодавством, а тому просив суд визнати припиненим договір кредиту № 770/38-394-08 від 24 квітня 2008 року, що був укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» із ОСОБА_1 ; визнати припиненим іпотечний договір № 1904 від 24 квітня 2008 року, що був укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , який було посвідчено приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Михайловою Г.В., що був зареєстрований в реєстрі за № 1904; а також стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 06 грудня 2019 року позов задоволено. Визнано припиненим договір кредиту № 770/38-394-08 від 24 квітня 2008 року, що був укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» із ОСОБА_1 .

Визнано припиненим іпотечний договір № 1904 від 24 квітня 2008 року, що був укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , який було посвідчено приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Михайловою Г.В., що був зареєстрований в реєстрі за № 1904.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати в розмірі 1536,80 гривень.

Не погодившись із вказаним рішенням суду від АТ "Альфа-Банк", який є правонаступником акціонерного товариства "УкрСоцбанк", поступила апеляційна скарга у якій апелянт просить рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 06 грудня 2019 року скасувати та ухвалити постанову, якою відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 в повному обсязі.

У доводах апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не врахування усіх обставин справи. Зокрема вказує, що позивач виконав Рішення третейського суду, згідно якого заборгованість розрахована станом на 24.09.2010 рік у 2017 році та у гривневому еквіваленті до валюти кредитування станом на дату прийняття рішення суду, а не на дату виконання цього рішення суду, що призвело до курсової різниці у гривневому еквіваленті і до того, що станом на даний час у позивача залишилась прострочена заборгованість, як по тілу кредиту так і по нарахованих процентах.

Крім того апелянт, звертає увагу суду, що на погашення кредиту в період з 2014 по 2017 рік надійшло 5 258,04 доларів США. Проте за рішенням суду було стягнуто заборгованість в сумі 15 179,29 доларів США. Разом з тим вказує, що позивачем жодним доказом не доведено, що він сплачував заборгованість згідно винесеного рішення суду в межах виконавчого провадження. Так, відповідно до розрахунку заборгованості за спірним Договором кредиту станом на 05 грудня 2017 року (з врахуванням всіх платежів), заборгованість по тілу кредиту становить 10 867,19 доларів США, а по відсотках 13 384,77 долари США . Вказує, що позивач не виконав свого обов`язку повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строки та в порядку, що встановлені договором.

На апеляційну скаргу поступив відзив від ОСОБА_1 , в якому позивач просить апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк» залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду залишити без змін, у зв`язку із повним погашенням заборгованості за договором кредиту згідно судового рішення.

Зокрема вказує, що суд першої інстанції всебічно та повно дослідив надані сторонами документи і матеріали,з`ясував обставини справи, на яких ґрунтувались позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази по справі, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, внаслідок чого прийшов до обґрунтованого переконання про задоволення позовних вимог.

Позивач зазначає, що на підставі рішення Третейського суду за заявою Відповідача, Дніпровським районним судом м. Києва 09 грудня 2011 року по справі № 6-5326/11 було видано Виконавчий лист про стягнення з нього заборгованості за договором кредиту № 770/38-394-08 від 24.04.2008 року в загальній сумі 122 912,31 гривень, 31 коп.,в тому числі 121 299,32 гривень заборгованості за кредитним договором,нарахованих процентах та пені, а також 1 612,99 гривень судового збору за розгляд справи у суді. Даний виконавчий лист Банком було направлено до відділу Державної виконавчої служби Кременецького РУЮ для виконання. Вказує, що у відповідності до цього виконавчого листа відділом ДВС Кременецького районного управління юстиції 08 жовтня 2014 року було відкрито виконавче провадження за № ВП 44954999 про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором № 770/38-394-08 від 24.04.2008 року. Вказує, що впродовж 2012-2017 року заборгованість згідно даного виконавчого листа ним була погашена в повному обсязі.

Таким чином вважає, що ним була погашена вся сума основного боргу достроково, а також нараховані проценти на момент подачі позову до суду та нарахована на дату подачі позову пеня. А тому на його думку, оскаржуваний договір кредиту припинив свою дію з моменту погашення ним усієї заборгованості за рішенням суду про дострокове стягнення з нього заборгованості за кредитом. Також зазначає, про припинення дії і Іпотечного договору № 1904 від 24 квітня 2008 року,оскільки цей договір є похідним від договору кредиту.

У судове засіданні не з`явився позивач ОСОБА_1 , однак згідно рекомендованого повідомлення про вручення повістки повідомлений належним чином. Окрім того, від ОСОБА_1 поступило клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У судовому засіданні представник відповідача АТ "Альфа Банк" Панченко Д.В. підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити, посилаючись на доводи викладені в ній.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, згідно договору про надання не відновлювальної кредитної лінії № 770/38-394-08 від 24 квітня 2008 року вбачається, що Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» було надано ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 15 000,00 доларів США зі сплатою 14,0 % річних з кінцевим терміном погашення до 15 квітня 2018 року.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором між Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 24 квітня 2008 року було укладено іпотечний договір № 1904, який було посвідчено приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Михайловою Г.В. за реєстраційним номером 1904.

Відповідно до п.1.1. Іпотечного договору № 1904, в якості забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту № 770/38-394-08 від 24 квітня 2008 року, Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю житловий будинок, загальною площею 74,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який належить Іпотекодавцю на праві спільної сумісної приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 18 жовтня 2002 року, посвідчений приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Михайловою Г.В., зареєстрованого в Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за № 4267, право власності на яке, зареєстровано в Кременецькому бюро технічної інвентаризації 22 жовтня 2002 року за № 227 в книзі № Д2/45, реєстраційний номер майна 22951684. Іпотечний договір теж було укладено на термін до 15 квітня 2018 року.

Пунктом 2.4.5 кредитного договору передбачена сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту на рахунок Кременецького відділення ПАТ «Укрсоцбанк» не пізніше 10 числа місяця, наступного за звітним, в якому нараховані проценти, а також в день повернення заборгованості за кредитом в повному обсязі.

Відповідно до пунктів 3.3.7-3.3.8 кредитного договору позичальник зобов`язаний своєчасно сплачувати проценти за використання кредиту в порядку визначеному п.п.1.1.1, 2.4, 2.9 цього договору, своєчасно та в повному обсязі погашати кредит з нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями у термін, визначений пунктом 1.1., 1.1.1.2.2.4, 3.3.14 цього договору. Достроково повернути кредит, погасити нараховані проценти та сплатити можливі санкції у випадках визначених п.п. 2.7.3; 3.2.3; 5.4 цього Договору.

Згідно п.4.4 Договору кредиту передбачено, що у разі невиконання позичальником обов`язків, визначених п.п.3.3.7; 3.3.8 цього договору, протягом більше ніж 90 (дев`яносто) календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф,пені).

Відповідно до рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських банків від 09 грудня 2010 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - 121299,32 гривень заборгованості, а також 1612,99 гривень витрат пов`язаних з вирішенням спору Третейським судом.

На підставі рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації Українських банків від 09 грудня 2010 року за заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», Дніпровським районним судом м. Києва 09 грудня 2011 року по справі № 6- 5326/11, було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором кредиту № 770/38-394-08 від 24.04.2008 року в загальній сумі 122 912,31 гривень 31 копійка, в тому числі 121299,32 гривень заборгованості за кредитним договором та нарахованим процентах, та 1 612,99 гривень судового збору за розгляд справи у суді.

У відповідності до виконавчого листа № 6- 5326/11 виданого 09.12.2011 року Дніпровським районним судом м. Києва, відділом ДВС Кременецького районного управління юстиції 08 жовтня 2014 року було відкрито виконавче провадження за № ВП 44954999 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 770/38-394-08 від 24.04.2008 року.

19 лютого 2018 року ПАТ «Укрсоцбанк» повторно звернувся до суду з вимогою про погашення заборгованості за договором кредиту № 770/38-394-08 від 24.04.2008 року до позичальника ОСОБА_1 .

Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 квітня 2018 року, в позові Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором невідновлювальної кредитної лінії № 770/38-394-08 від 24 квітня 2008 року по нарахованих процентах за користування кредитними коштами, що були нараховані за період з 06.03.2015 року по 19.10.2017 року - відмовлено.

Даним рішенням суду також встановлено, що з постанови начальника Кременецького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області Кондратюка Р.В. від 19 жовтня 2017 року вбачається, що виконавче провадження ВП № 44954999 закінчено, у зв`язку з повним стягненням заборгованості з ОСОБА_1 , згідно повідомлення ПАТ «Укрсоцбанк» № 08.206-297/85-70 від 02.02.2017 року, квитанції від 12.05.2017 року, квитанції від 21.02.2017 року, квитанції від 22 березня 2017 року та платіжних доручень відділу ДВС № 2023 від 09.06.2017 року, № 2699 від 28.07.2017 року, № 3044 від 29.08.2017 року, № 3242 від 13.09.2017 року, № 3689 від 19.10.2017 року. Припинено чинність арешту майна боржника ОСОБА_1 , накладеного згідно постанови державного виконавця відділу ДВС Кременецького районного управління юстиції № 44062922 від 21.07.2014 року та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Згідно постанови Апеляційного суду Тернопільської області від 26 червня 2018 року, апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» - залишено без задоволення. Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 квітня 2018 року, - залишено без змін.

У доводах апеляційної скарги апелянт посилається на правові позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 373/2054/16-ц від 16.01.2019 року та у справі № 761/12665/14-ц від 04.07.2018 року, як на підставу скасування рішення суду першої інстанції. Колегія суддів вважає, вказані доводи безпідставними оскільки наведені в апеляційній скарзі правові позиції стосуються інших правовідносин. Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 373/2054/16-ц від 16.01.2019 року , зазначається про справу у якій судовим рішенням про стягнення заборгованості за договором кредиту достроково, було визначено суму заборгованості за кредитним договором у валюті кредиту-доларах США, а у справі № 761/12665/14-ц від 04.07.2018 року вказується про неправомірне виконання працівниками ДВС рішення суду згідно якого борг було стягнуто у доларах США із зазначенням еквіваленту у гривнях. У справі яка переглядається судом апеляційної інстанції зазначається про стягнення кредитором заборгованості не у валюті кредиту, а саме у гривнях, що підтверджено копією рішення Третейського суду від 09.12.2010 року та Постановою ДВС від 19 жовтня 2017 року про закінчення виконавчого провадження № ВП 44954999 у зв`язку з повним погашенням Позивачем заборгованості згідно Рішення Третейського суду від 09.12.2010 року.

Судом встановлено, що вищевказане рішення Третейського суду оскаржено банком не було,натомість за заявою Банку Дніпровським районним судом м. Києва 09 грудня 2011 року було видано виконавчий лист за № 6-5326/11 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором кредиту № 770/38-394-08 від 24.04.2008 року, що свідчить про те, що Банк погодився із прийнятим рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості саме у гривнях, а не у доларах США.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06 липня 2016 року по справі №6-118цс16.

Окрім того матеріалами справи встановлено, що відповідачем не оскаржувалась постанова ДВС від 19 жовтня 2017 року про закінчення виконавчого провадження № ВП 44954999 у зв`язку з виконанням позивачем зазначеного рішення Третейського суду саме у гривнях. Стягненні виконавчою службою з Позивача кошти були зараховані Банком на свій рахунок та в подальшому були направленні на погашення заборгованості по кредиту ОСОБА_1 .

Згідно з ст. 599 ЦК України встановлено зокрема, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов`язання вважаються припиненими.

Відповідно до ч.3 ст. 1049 ЦК України грошова позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця. При зарахуванні грошової суми, стягнутої за рішенням суду, на банківський рахунок позикодавця грошова позика вважається повернутою.

Не заслуговують до уваги посилання в апеляційній скарзі на правові позиції Верховного Суду у справі № 357/2808/16-ц від 21.02.2018 року та у справі № 520/16150/15-ц від 21.03.2018 року, як на підставу правомірності нарахування Банком процентів за кредитним договором Позивача після подачі позову та винесення Третейським судом Рішення від 09.12.2010 року про дострокове стягнення з ОСОБА_1 усієї заборгованості за кредитним договором, до його повного виконання, оскільки звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів .

Дана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 04 липня 2018 року по справі № 310/11534/13-ц та у постанові Верховного Суду від 06.02.2019 року по справі № 463/3237/16.

Таким чином, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Частиною п`ятою статті 2 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону, статті 593 ЦК України іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених цим Законом. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Окрім того, колегія суддів вважає не обґрунтованими посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду у справі № 758/4046/16-ц від 29.08.2019 року, як на підставу правомірності нарахування Відповідачем пені за кредитним договором Позивача , оскільки вказана правова позиція не може застосовуватись до спірних правовідносин по даній справі, у зв`язку із тим, що у даній Постанові ВС вказано про обставини, якщо заборгованість була сплачена в добровільному порядку в неповному розмірі, а саме без сплати нарахованої пені,яка була нарахована в період дії кредитного договору,без примусового дострокового стягнення усього боргу через суд, натомість у даній справі заборгованість за кредитним договором була стягнута у повному розмірі з позивача в примусовому порядку достроково згідно рішення Третейського суду від 09.12.2010 року, в тому числі і нарахована пеня, яка була нарахована за період дії кредитного договору станом на дату подачі позову до суду,яка в подальшому була ним погашена в повному обсязі згідно цього Рішення суду.

Як вбачається зі справи пеня у розмірі 35 880,95 гривень по тілу кредиту та 103 027,67 гривень по відсотках, про яку зазначає відповідач була нарахована Банком вже після припинення дії кредитному договору, а саме станом на 05.12.2017 року, а тому вона є безпідставною та суперечить нормам закону, оскільки згідно п.4.4 Договору кредиту з дня подачі Банком позову до суду (07.10.2010 р.) термін дії Кредитного договору ОСОБА_1 припиняє свою дію та згідно вимог законодавства у Банку закінчилось право на продовження нарахування процентів та пені поза межами строку дії кредитного договору,а до стягнення можуть бути пред`явленні Банком тільки суми передбачені вимогами ст.625 ЦК України, що є штрафними санкціями за несвоєчасне виконання рішення суду, а не у вигляді пені та процентів.

Аналогічна правова позиція закладена Верховним Судом у Постанові від 06.02.2019 року по справі №463/3237/16 .У вказаній правовій позиції зазначається, що за обставин добровільного виконання боржником вказаного судового рішення в повному обсязі, вимоги банку про стягнення нарахованої станом на 06 жовтня 2016 року заборгованості по цьому ж договору у вигляді пені за прострочення сплати кредиту, процентів за користування кредитними коштами та штрафу, є безпідставними.

Щодо стягнення сум передбачених ст. 625 ЦК України, то з ухваленням Третейським судом 09.12.2010 року рішення про задоволення вимог кредитора про дострокове погашення усієї суми існуючої на той час заборгованості із позивача, його кредитний договір припинив свою дію, а правовідносини сторін позивача та відповідача, що ґрунтувалися на кредитному договорі, зокрема сплата та нарахування процентів та пені припинилися, оскільки судове рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право лише на отримання сум, передбачених частиною другою ст. 625 ЦК України, які не є заборгованістю за договором кредиту, а є штрафними санкціями, що застосовуються у процесі виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція закладена у постанові Верховного Суду та уПостанові Великої Палати Верховного суду від 04 липня 2018 року по справі № 310/11534/13-ц.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст.526,530,610,ч.1ст.312 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином,у встановлений термін,відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням забов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов,визначених змістом зобов`язання(неналежне виконання).

За положеннями частини першої 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строки та в порядку,що встановлений договором.

За змістом ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики у розмірах та порядку встановленому договором або на рівні облікової ставки НБУ,якщо інше не встановлено договором.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів за договором позики відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до спливу встановленого договором строку виконання основного зобов`язання має право вимагати дострокового погашення частини позики,що залишиласьда сплати процентів,належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України,якщо позичальник своєчасно не повернув суму позиковій зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у випадку пред`явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається,що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику в повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.

Вимога про дострокове повернення позики та належних процентів може бути задоволена шляхом добровільного повернення позичальником заборгованості або її стягнення в судовому порядку за судовим рішенням.

Відсутність такої вимоги не покладає на позичальника будь-яких зобов`язань щодо дострокового повернення будь-яких сум,які на думку кредитора,підлягають сплаті,крім тих,які підлягають сплаті на час пред`явлення вимоги.

Відповідно до частини третьої статті 1049 ЦК України грошова позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми,що позичалась,на банківський рахунок позикодавця.

При зарахуванні грошової суми,стягнутої за рішенням суду,на рахунок позикодавця грошова позика вважається повернутою.

Разом з тим статтею 599 ЦК України встановлено,що зобов`язання припиняється виконанням,проведеним належним чином,а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум,стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов`язання вважаються припиненими.

За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку»,частини першої статті 572 ЦК України та частини першої статті 575 ЦК України іпотека-це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном,що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку,встановленому цим Законом.

Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про іпотеку»,іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

За системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання,зокрема,на підставі виконанням.При цьому законодавство не вимагає від Іпотекодавця будь-яких дій,пов`язаних з припиненням іпотеки оскільки іпотека,за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов`язання.

Отже за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості та припинення у зв`язку із цим основного зобов`язання іпотека припиняється»

Також, не заслуговують до уваги доводи апеляційної скарги про те, що рішення третейського суду не можна вважати рішенням суду в розумінні ст.255 ЦПК України, оскільки такі доводи є необґрунтованими. Так, відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає із цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Отже, на час укладення кредитного договору та винесення Третейським судом судового рішення від 09.12.2010 року у даній справі Закон України «Про третейські суди» не містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

У пункті 6.2. Договору про надання не відновлювальної кредитної лінії № 770/38-394-08 від 24 квітня 2008 року сторони погодили, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів спір повинен розглядатися одноособово третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною або Білоконем Юрієм Миколайовичем у порядку черговості, вказаному у даному пункті.

На час виникнення спірних правовідносин та ухвалення рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків на підставі ст.6 ЗУ «Про Третейські суди» до компетенції третейського суду входило вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Окрім цього подача позову до Третейського суду була ініційована саме Банком а не Позичальником,адже Банк мав право вибору щодо подачі позову до судів,але вибрав саме Третейський суд і тому вважаю,що посилання скаржника на незаконність рішення Третейського суду викликає тільки подив.

Таким чином, АТ «Укрсоцбанк» в межах чинного законодавства скористався своїм правом вимоги до позивача пред`явивши 07.10.2010 року у постійно діючий третейський суд при асоціації українських банків позовну заяву про дострокове стягнення із Позивача на користь ПАТ «Укрсоцбанк» суми заборгованості за Договором кредиту № 770/38-394-08 від 24 квітня 2008 року, яка була задоволена рішенням Постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків від 09 грудня 2010 року по справі № 1660/10, та стягнуто з Позивача на користь ПАТ «Укрсоцбанк»,правонаступником якого в даний час є АТ «Альфа-Банк», достроково вся заборгованість за договором кредиту у розмірі 121 299,32 гривень та 1 612,99 гривень судового збору за розгляд справи у суді, а в загальній сумі 122 912,31 гривень.

Окрім того, безпідставними є посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем не надано до суду підтверджуючих документів про сплату ним заборгованості за рішення суду, оскільки як вбачається з матеріалів справи позивачем до суду було надано як доказ належного виконання ним Рішення суду саме у відповідності до ЗУ «Про виконавче провадження», а саме: Постанову ДВС від 19 жовтня 2017 року про закінчення виконавчого провадження № ВП 44954999 у зв`язку з повним виконанням ОСОБА_1 рішення суду.

Згідно ст. 599 ЦК України встановлено зокрема, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням судів або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики ці зобов`язання вважаються припиненими.

За положеннями ст. 1 Закону України «Про іпотеку», ч.І, ст. 572 ЦК України та ч.І, ст.575 іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Таким чином, іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання.

Враховуючи вищенаведені обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно, взяв до уваги вищенаведені правові норми за вимогами по виконанню рішення суду про дострокове стягнення всієї суми заборгованості за договором кредиту позивача, з врахуванням умов укладеного між сторонами кредитного та іпотечного договору, та прийшов до правильного висновку, що в даному випадку є всі правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки Банк скористався своїм правом на дострокове стягнення з позивача заборгованості по кредиту згідно рішення третейського суду, яке в подальшому було виконано в повному обсязі в рамках ЗУ «Про виконавче провадження», а тому ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позову .

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, здобутих судом першої інстанції при вирішенні справи.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог є законними і обґрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Альфа-Банк" - залишити без задоволення.

Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 06 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного тексту постанови - 17 серпня 2020 року.

Головуючий: Сташків Б.І.

Костів О.З.

Судді: Щавурська Н.Б.