справа №759/3131/20
головуючий у суді І інстанції Петренко Н.О.
провадження № 22-ц/824/9312/2020
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого Писаної Т.О.,

Суддів Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Костецької М.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 04 червня 2020 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору.

01 червня 2020 року представником відповідача було заявлено клопотання про закриття провадження по справі.

Заява мотивована тим, що відповідач ОСОБА_2 не укладав з позивачем договору підряду на проектування системи автономного газопостачання в с. Микуличин з додержанням усної форми правочину.

Жодних зобов`язань з приводу проектування автономного газопостачання не брав на себе, як фізична особа, а діяв виключно як законний представник юридичної особи ТОВ «Бета - Сервіс Плюс», яке мало взаємовідносин з ФОП ОСОБА_1 як суб`єктом господарської діяльності. Тобто між сторонами - суб`єктами господарювання, ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Бета - Сервіс Плюс», склалися господарські правовідносини.

Зауважував, що правовідносини, з яких виник спір, мають виключно господарський характер.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Київ від 04 червня 2020 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору з тих підстав, що спір підлягає розгляду у господарському суді.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сабадин А.В., звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просила оскаржувану ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування своїх доводів вказує, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що між позивачем та відповідачем виникли саме господарські відносини. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач звернулась за захистом свого порушеного права, як фізичної особи, діями відповідача, як фізичної особи на підставі зобов`язань, що підтверджені розпискою від 05 червня 2018 року, написаною фізичною особою - ОСОБА_2 . За змістом розписки ОСОБА_2 отримав грошові кошти на проектування системи автономного газопостачання в с. Микуличин «Броварня» на 436,0 м. кв в сумі 100000,00 грн.

Зауважує, що позивач звернувся до суду, як фізична особа до фізичної особи про визнання недійсним договору, при цьому, позивач не вказував, що просить суд захистити інші його права, пов`язані із здійсненням підприємницької діяльності. Зазначивши, що сторонами цього спору є суб`єкти господарювання, що відповідає критеріям належності справи до господарського судочинства, суд першої інстанції фактично змінив суб`єктний склад сторін спору та залишив поза увагою підстави позову до фізичної особи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначив, що з доводами позивача, викладеними в апеляційній скарзі не погоджується і вважає, що ухвала про закриття провадження у справі прийнята з додержанням норм процесуального права.

Відповідач наголошує на тому, що не укладав з позивачем договору підряду на проектування системи автономного газопостачання в с. Микуличин з додержанням усної форми правочину, жодних зобов`язань з приводу проектування автономного газопостачання не брав на себе, як фізична особа - громадянин України, а діяв виключно як законний представник юридичної особи ТОВ «Бета - Сервіс Плюс», яке мало взаємовідносини з фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 як суб`єктом господарської діяльності.

Указує, що між сторонами - суб`єктами господарювання, ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Бета - Сервіс Плюс», склалися господарські правовідносини. Правовідносини щодо яких виник спір мають виключно господарський характер.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Сабадін А.В. підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.

Представники відповідача - адвокат Косінов С.А. та адвокат Ремарчук В.В. проти доводів апеляційної скарги заперечували.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК Українисудове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦК Українипередбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Закриваючи провадження по справі, суд першої інстанції, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України виходив із того, що спір виник щодо виконання договору підряду, укладеного між фізичною особою підприємцем та юридичною особою, а тому між сторонами виникли господарські правовідносини.

Колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується виходячи з наступного.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції і розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин в усіх випадках, за винятком випадку, коли розгляд таких справ прямо визначений за правилами іншого судочинства.

У порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин, і їх особливістю є участь у справі фізичної особи як сторони спору.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, по-друге, таким критерієм є суб`єктний склад спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 663/1738/16-ц (провадження № 14-355цс19).

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 06 лютого 2019 року у справі №462/2646/17 зроблено висновок, що при визначенні предметної юрисдикції справи суд має виходити із суті права/інтересу, за захистом якого особа звертається до суду, та мети звернення з позовом, оскільки саме такі критерії розмежування належності спору до тієї чи іншої юрисдикції дають змогу найбільш ефективно захистити порушене право позивача. При цьому визначальною ознакою приватноправових відносин є наявність майнового чи особистого немайнового інтересу. Оспорювані або невизнані майнові права та інтереси підлягають захисту у спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1ст. 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Так, позивачем зазначено вимогу позову про визнання недійсним укладеного між позивачкою, як фізичною особою, та відповідачем, як фізичною особою договору.

Наявність статусу фізичної особи-підприємця у позивачки та відповідача не виключає можливості набуття ними цивільних прав і обов`язків у цивільних правовідносинах.

Також, наявність господарських правовідносин, які виникли на підставі укладених між позивачем та відповідачем як юридичними особами господарських договорів, не виключає можливість укладення цивільних договорів.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив із тієї обставини, що між позивачкою, як фізичною особою підприємцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю "Бета-Сеорвіс Плюс", в особі відповідача, як директора товариства, 12.06.2018 року був укладений договір підряду №02/07 на проектування проектних робіт, тому суд вважав, що між сторонами виникли господарські правовідносини.

Однак такий висновок суду є помилковим, оскільки позивачка не заявляла позову щодо визнання недійсним укладеного між сторонами цього спору письмового договору підряду №02/07. Більш того, позивачка не заперечує укладення цього договору та до суду першої інстанції надала докази виконання своїх зобов`язань щодо оплати виконаних за цим договором робіт згідно із платіжним дорученням від 22.10.2018 року, які відповідачем не спростовано, та зазначала, що сам договір було укладено після написання відповідачем розписки.

Таким чином, предметом встановлення у цьому спорі є доведеність чи недоведеність обставини щодо укладення договору між фізичними особами, а у разі доведення обставини щодо укладення відповідного договору між фізичними особами, - доведеність чи недоведеність підстав для визнання такого договору недійсним.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вищезазначене, оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 255, 374, 379, 381, 382-384 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 04 червня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба