Постанова

Іменем України

29 липня 2020 року

м. Київ

справа № 348/2257/14-ц

провадження № 61-44633св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2018 року у складі судді Флоряк Д. В. та постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 серпня 2018 року в складі колегії суддів: Девляшевського В. А., Малєєва А. Ю., Ясеновенко Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТКБ «ПриватБанк»), звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява обґрунтована тим, що 14 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № IFN0AE000074884, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 8 622,29 дол. США на термін до 12 квітня 2013 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. Відповідно до договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. У випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користуванням кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Відповідач умови договору не виконує, порушує договірні зобов`язання, в зв`язку з чим виникла заборгованість станом на 04 вересня 2014 року в загальній сумі 26 161,31 дол. США, що за курсом 12,52 відповідно до службового розпорядження Національного банку України (далі - НБУ) від 04 вересня 2014 року складає 327 539,65 грн, які банк просив стягнути з відповідача.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Справа судами розглядалась неодноразово.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області

від 14 червня 2018 року, залишеним без змін постановою апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 серпня 2018 року, в задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що у порушення вимог чинного законодавства позивач не надав суду доказів на підтвердження й обґрунтування суми заборгованості

з урахуванням виконання рішення Надвірнянського районного суду від 06 грудня 2011 року, яким задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 10343,81 дол. США звернено стягнення на предмет застави: автомобіль марки «FORD Connect», 2003 року випуску, кузов НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить відповідачу.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 27 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі № 348/2257/14-ц, витребувано її з Івано-Франківської області.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями 15 квітня 2020 року справу передано судді Бурлакову С. Ю.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2020 року справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії із п`яти суддів.

Узагальнені доводи касаційної скарги

У вересні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» подало касаційну скаргу до Верховного Суду, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що передача відповідачем в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором автомобіля не припиняє правовідносин сторін кредитного договору і не позбавляє кредитора права на стягнення інших передбачених договором платежів. 12 квітня 2013 року виконано рішення Надвірнянського районного суду від 06 грудня 2011 року про звернення стягнення та реалізовано вказаний автомобіль на суму 5 317,15 дол. США, якої виявилось недостатньо для погашення заборгованості відповідача. Крім того, встановлення неправильності розрахунків заборгованості можливо лише за допомогою економічної експертизи, однак така не проводилась і клопотання про її проведення відповідач не заявляв.

Доводи інших учасників справи

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказував, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законним і обґрунтованим, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. Зазначав, що у 2014 році банк звернувся з позовом до суду про стягнення тієї ж самої заборгованості, що існувала на 2011 рік та була вже стягнута за рішенням суду від 06 грудня 2011 році.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 14 квітня 2008 між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитно-заставний договір № IFN0AE000074884, за умовами якого відповідач отримав від банку кредит в сумі 8 622,29 дол. США на строк до 12 квітня 2013 року зі сплатою відсотків за користування кредитом для придбання автомобіля.

З метою забезпечення взятих на себе грошових зобов`язань ОСОБА_1 , відповідно до умов договору, передано у заставу позивачу автомобіль марки «FORD Connect», 2003 року випуску, кузов НОМЕР_1 , д. н. НОМЕР_2 , який відповідно до пункту 9.1 договору підлягав реєстрації в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна в порядку, встановленому чинним законодавством України, як застава першого (вищого) пріоритету. Вартість предмету застави на момент видачі кредиту становила 73 225,00 грн, згідно з пунктом 17.10 кредитного договору, тобто 12 265,20 дол. США.

Банк виконав свої зобов`язання, надавши позичальнику у кредит грошові кошти, проте ОСОБА_1 належним чином не виконував умови договору, у зв`язку з чим станом на 04 вересня 2014 року виникла заборгованість, яка, за твердженням позивача, становила 26 161,31 дол. США та складалася з: 8 746,55 дол. США - заборгованості за кредитом, 2 891,84 дол. США - заборгованості за процентами за користування кредитом, 12 780,67 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором, 19,97 дол. США - штраф (фіксована частина), 1 244,83 дол. США - штраф (процентна складова).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України в редакції, чинній на дату подання касаційної скарги (далі - ЦПК України), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», частиною другою розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого встановлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

За таких обставин розгляд касаційної Верховний Суд здійснює за правилами ЦПК України в редакції закону, що діяла до 08 лютого 2020 року.

Згідно із частиною другою статі 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, а також матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви і доводи, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У силу статті 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до положень статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі закінчення строку кредитування або пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року, справа № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) висловлено правову позицію, зміст якої зводиться до того, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав (виконав не у повному обсязі), відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а права та інтереси кредитодавця у цих правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У справі, яка є предметом перегляду, встановлено, що рішенням Надвірнянського районного суду від 06 грудня 2011 року задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 10 343,81 дол. США звернено стягнення на предмет застави: автомобіль марки «FORD Connect», 2003 року випуску, кузов НОМЕР_1 , д. н. НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах Державної автомобільної інспекції України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Таким чином банк скористався правом дострокового повернення кредитних коштів, внаслідок чого змінив строк виконання основного зобов`язання, отримав судове рішення про задоволення позовних вимог щодо стягнення всієї суми кредиту, нарахованих процентів за користування кредитом та пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, а отже, позбавлений права на нарахування процентів за кредитним договором після закінчення строку кредитування.

Положення абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України, якими передбачено, що проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами не було досягнуто домовленості про порядок нарахування процентів поза межами строку кредитування, після реалізації банком права на дострокове повернення кредиту.

У такому випадку кредитор (банк) має право на отримання компенсаційних виплат відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Враховуючи, те, що банк скористався правом дострокового повернення кредитних коштів, внаслідок чого змінив строк виконання основного зобов`язання, а зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитним договором.

Оскільки право АТ КБ «ПриватБанк» нараховувати ОСОБА_1 проценти та комісію, передбачені договором, припинилося зі спливом строку кредитування, вимоги позивача про стягнення заборгованості за процентами і комісією не підлягають задоволенню у зв`язку з необґрунтованістю.

Звертаючись до суду із даним позовом у вересні 2014 року позивач просив стягнути заборгованість в сумі 26161,31 дол. США, яка складається із: заборгованості за кредитом - 8746,55 дол. США; заборгованості за процентами за користування кредитом - 2891,84 дол. США; пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором - 12 780,67 дол. США; штрафу (фіксована частина) - 19,97 дол. США та штрафу (процентна складова) - 1 244,83 дол. США.

Крім того, відповідно до акта прийому автомобіля позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором від 14 квітня 2008 року № IFN0AE000074884 автомобіль передано добровільно і доручено ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити його реалізацію.

Отже, з позичальника на користь банку підлягала стягненню заборгованість за тілом кредиту на суму 8 746,55 дол. США із вирахуванням суми від реалізації автомобіля переданого ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк».

Разом із цим у заяві від 29 липня 2015 року про перегляд заочного рішення, поданій до суду першої інстанції, ОСОБА_1 просив суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З підстав наведеного колегія суддів дійшла висновку про те, що перебіг строку позовної давності за вимогами позивача про стягнення тіла кредиту розпочався наступного дня від дня звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором - серпень 2011 року, отже, позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду щодо стягнення тіла кредиту, про застосування якої відповідач заявив у суді першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2018 року та постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 серпня 2018 року підлягають зміні шляхом викладення їх мотивувальної частини у редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2018 року та постанову апеляційного суду Івано-Франківської області від 30 серпня 2018 року змінити шляхом викладення їх мотивувальної частини у редакції цієї постанови.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун