Справа № 308/5935/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2020 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді - Зарева Н.І., за участю:

секретаря судового засідання - Віраг Е.М.,

скаржника - ОСОБА_1 ,

приватного виконавця - Ярошевського Д.А.,

стягувача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Дмитра Андрійовича,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Запкарпатської області з скаргою на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Дмитра Андрійовича.

Скаргу мотивує тим, що 17.06.2020 він отримав від приватного виконавця Ярошевського Д.А. рекомендований лист, в якому виявив постанову приватного виконавця від 06.06.2020 про відкриття виконавчого провадження № 62273437 про примусове виконання ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 23.05.2014 № 2-144/11 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 (правонаступника ПАТ «Банк «Київська Русь») 12796,84 євро.

Справу № 2-144/11 розглядав Ужгородський міськрайонний суд, як суд першої інстанції.

Аналогічного листа та аналогічну постанову приватного виконавця № 62273540 отримала його дружина ОСОБА_3 , яка є також боржником за вищезгаданою ухвалою апеляційного суду.

Ознайомившись зі змістом постанови про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 дійшов висновку, що дії приватного виконавця Ярошевського Д.А. щодо відкриття виконавчого провадження та винесена ним постанова про відкриття виконавчого провадження є неправомірними і такими, що порушують його права та свободи.

У своїй заяві ОСОБА_1 вказує, що відкриваючи виконавче провадження № 62273437, приватний виконавець Ярошевський Д.А. не дотримався вимог п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII.

Зазначив, що 04.09.2008 ОСОБА_3 та ПАТ «Банк «Київська Русь» було укладено кредитний договір № 197-03-08-2, де він виступив майновим поручителем.

Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі виконані не були, у зв`язку з чим виник судовий спір, який закінчився мировою угодою, затвердженою ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 23.05.2014.

Згідно умов мирової угоди, заборгованість перед Банком за кредитним договором становила 12796,84 євро. Повне погашення боргу мало відбутися до 10.10.2016.

Дана мирова угода виконувалась належним чином. Останній платіж було зроблено 27.05.2015, а вже в червні 2015 року при спробі сплати чергового платежу виявилось, що Банк визнаний неплатоспроможним і відділення Банку в м. Ужгороді припинило роботу.

За час виконання мирової угоди Банку було сплачено 8195,00 євро, а залишок боргу в розмірі 4601,84 євро залишився несплаченим.

Оскільки, останній платіж на виконання мирової угоди був зроблений в травні 2015 року, а наступний платіж, який мав відбутися до 10.06.2015 не відбувся, Банк, з 10.07.2015 набув право звернути ухвалу апеляційного суду (виконавчий документ) до примусового виконання.

Таким чином, Банк, як кредитор, мав право пред`явити ухвалу апеляційного суду до примусового виконання до 10.07.2018 включно. Правом, передбаченим ч. 6 ст 12 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, кредитор не скористався, з заявою про поновлення пропущеного строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, не звертався.

25.07.2018 між Банком (від імені якого діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Біла І.В.) та ОСОБА_2 був укладений договір № UA-EA-2018-04-000012-а/42 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги.

У 2019 році, ОСОБА_2 , як новий кредитор, звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, однак, розгляд цієї справи ще не закінчений і рішення по ній не набрало законної сили.

Відкриваючи 04.06.2020 виконавче провадження № 62273437 приватний виконавець Ярошевський Д.А. знав, що питання про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання апеляційним судом ще не вирішено, проте в порушення п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону № 1404-VIII, прийняв упереджене та незаконне рішення про відкриття виконавчого провадження.

На підставі викладеного, заявник просив суд: визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області - Ярошевського Дмитра Андрійовича щодо відкриття виконавчого провадження № 62273437 про примусове виконання ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 23.05.2014 № 2-144/11 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 (правонаступника ПАТ «Банка «Київська Русь») 12796,84 євро та постанову приватного виконавця від 04.06.2020 про відкриття виконавчого провадження № 62273437 неправомірними і зобов`язати приватного виконавця усунути допущені порушення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 скаргу підтримав, просив суд таку задовільнити та зазначив, що ОСОБА_2 банком було продано кредит, строк звернення виконавчого документу до виконання за яким закінчився. Виконавче провадження приватним виконавцем Ярошевським Д.А. відкрито з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки ухвала Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.11.2019 у справі №2-144/11 про поновлення пропущеного строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа, не набула законної сили та оскаржена до Закарпатського апеляційного суду, яким ухвалою від 11.01.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3

Приватний виконавець Ярошевський Д.А., у судовому засіданні проти скарги заперечив, підтримав поданий відзив на скаргу та пояснив, що на його адресу 04.06.2020 надійшла заява про відкриття виконавчого провадження з усіма необхідними документами. Зокрема, до заяви про відкриття виконавчого провадження стягувачем було додано копію ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області № 2-144/11 від 18.11.2019, згідно якої поновлено строк для пред`явлення до виконання виконавчого документа, а саме ухвали апеляційного суду Закарпатської області від 23.05.2014 у справі № 2/144/11.

Ухвала Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області № 2-144/11 від 18.11.2019 набрала законної сили, а тому підстав для повернення без прийняття до виконання виконавчого документу у приватного виконавця не було. Сам по собі факт можливості оскарження ухвали суду першої інстанції жодним чином не впливає на час набрання нею законної сили, саме тому, постановою від 04.06.2020 ним було відкрито виконавче провадження № 62273437 та вчинено інші необхідні виконавчі дії.

Стягувач ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечив щодо вимог скарги, зазначивши, що всі дії приватного виконавця є правомірними тому, що відповідно до ст. 261 ЦПК України ухвала суду від 18.11.2019 набрала законної сили з моменту її підписання суддею. Відповідно до ст. 389 апеляційний суд, відкриваючи апеляційне провадження повинен вирішити подані сторонами заяви, однак з ухвали суду від 11.01.2020 не вбачається жодних відомостей, що ОСОБА_3 зверталась з клопотанням про зупинення будь яких дій, що вчиняються на виконання виконавчого документу у справі № 2-144/11. Таким чином, приватний виконавець вчиняв виконавчі дії на підставі документів, які набули законної сили та підлягають до виконання.

Дослідивши скаргу та подані матеріали, суд прийшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 04 червня 2020 року до приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Дмитра Андрійовича надійшла заява стягувача - ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Апеляційного суду Закарпатської області № 2-144/11 від 23 травня 2014 року, про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 12 796,84 євро по кредитному договору № 197-03-08-2 від 04.09.2008 на користь ОСОБА_2 (згідно ухвали у справі № 2-144/11 від 02.10.2019 змінено сторону стягувача з ПАТ "Банк "Київська Русь" її правонаступником Мельник Павлом Петрович).

До заяви про відкриття виконавчого провадження, стягувачем додано всі необхідні документи, зокрема і копію ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області № 2-144/11 від 18.11.2019 про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа, що набрала законної сили.

04 червня 2020 року, на підставі поданих стягувачем ОСОБА_2 документів, приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Ярошевським Дмитром Андрійовичем у відповідності до статтей 3, 4, 24, 25, 26 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62273437 з примусового виконання ухвали № 2- 144/11 від 23 травня 2014 року, постанову про стягнення з боржника основної винагороди, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, а також винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 , які було надіслано боржнику ОСОБА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення за адресою, вказаною у виконавчому документі, які ним отримані 17 червня 2020 року, що підтверджуються повідомленням про вручення поштового відправлення.

У своїй скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що нібито приватний виконавець відкрив виконавче провадження з примусового виконання ухвали № 2-144/11, виданої 23 травня 2014 року Апеляційним судом Закарпатської області з пропущеним строком пред`явлення, так як на даний час, ухвала Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області № 2-144/11 від 18.11.2019, якою поновлено строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа, оскаржується в апеляційному порядку.

Частиною 2 ст. 19 Конституції встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За змістом ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Закон України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) - є спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень ї рішень інших органів».

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Приватний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Так, відповідно до статті 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили негайно після проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями), у зв`язку з чим суд не погодився з доводами скаржника про те, що ухвала Ужгородського міськрайонного суду від 18.11.2019 не набрала законної сили, оскільки була оскаржена до суду апеляційної інстанції, а тому не була обов`язковою до виконання і не створювала юридичних наслідків для будь-якого учасника виконавчого провадження не знайшли свого підтвердження.

Суд не взяв до уваги також доводи ОСОБА_1 про те, що приватний виконавець Ярошевський Д.П. був зобов`язаний зупинити виконавче провадження чи повернути документ без виконання, так як йому було відомо про оскарження в апеляційному порядку ухвали про поновлення строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання, оскільки ст.ст. 34 та 37 Закону України «Про виконавче провадження» містять виключний перелік підстав для зупинення виконавчого провадження та повернення виконавчого документу, в який не входять оскарження особою ухвали про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання, а ухвала від 11.01.2020 про поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження не містить рішення про зупинення дії оскаржуваного рішення.

Врахувавши всі обставини справи в сукупності, суд прийшов до переконання, що дії приватного виконавця Ярошевського Д.А. щодо відкриття виконавчого провадження вчинені з дотриманням діючого законодавства, у зв`язку з чим вимоги скарги є такими, що не підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 13, 89, 141, 258, 259, 260, 261 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 15-денний строк з дня її проголошення (складання), при цьому відповідно до п.п.15.5 п. 15 розділу 13 «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Головуюча суддя Н.І. Зарева