ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 серпня 2020 року

м. Харків

справа №641/3653/19

провадження № 22-ц/818/2159/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Тичкової О.Ю., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Головне Управління державної податкової служби у Харківській області, Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління державної податкової служби у Харківській області, Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зняття арешту з майна та припинення утримання за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 січня 2020 року, постановлене під головуванням судді Колодяжної І.М., в залі суду в місті Харкові, -

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного Управління державної податкової служби у Харківській області, Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про зняття арешту з майна та припинення утримання.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 січня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Позивач вказує, що у нього відсутня заборгованість перед Головним управлінням ДФС у Харківській області згідно вироку Комінтернівського районного суду м.Харкова по справі №1-631. У зв`язку з відсутністю виконавчого провадження у відділі державної виконавчої служби, відсутня і правова підстава для примусових дій державного виконавця, які полягають в арешті майна та стягнення з пенсії.

Головне Управління державної податкової служби у Харківській області надало відзив на апеляційну скаргу, просило рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 січня 2020 року залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача - залишити без задоволення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів щодо відсутності заборгованості по виконавчому листу №1-631 та закритого виконавчого провадження; тому відсутні підстави для зняття арешту з майна та припинення утримання.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що у Комінтернівському ВДВС ХМУЮ у Харківській області перебувало виконавче провадження №17741714 з примусового виконання виконавчого листа №1-631, виданого Комінтернівським районним судом м. Харкова 08 грудня 2006 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 189 207,06 грн.

20 грудня 2006 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Постановою державного виконавця Комінтернівському ВДВС ХМУЮ у Харківській області від 23 квітня 2010 року стягнуто з боржника витрати за проведення виконавчих дій.

15 листопада 2013 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження (п.10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «про виконавче провадження» направлення за належністю до іншого відділу ВДВС ), що підтверджується листом Міжрайонного ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків ГТУЮ в Харківській області від 16 листопада 2018 року (а.с.10).

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 22 жовтня 2007 року зареєстрованої Сьомою Харківською державною нотаріальною конторою зареєстровано арешт ј частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державного виконавця Комінтернівського ВДВС ХМУЮ від 16 жовтня 2007 року (а.с.13-14).

Відповідно до звіту Слобожанського об`єднаного управління ПФУ м. Харкова за період з травня 2018 року по травень 2019 року за постановою від 08 грудня 2006 року ВП «1-631/06, виданої за виконавчим документом 6857 від 02 жовтня 2009 року, утримувалися суми по виконавчому збору та штрафу (а.с.16-17).

Відповідно до листа ГТУЮ у Харківській області від 12 грудня 2018 року перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчого провадження у тому числі розділів ВД/ВП (архів) , що обліковується по м. Харкову та Харківській області встановлено , що виконавчі документи, де є боржником ОСОБА_1 на примусовому виконанні у відділах державної виконавчої служби ГТУЮ в Харківській області та відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Харківській області не перебувають (а.с.7-8).

Згідно листа ГУ ДФС у Харківській області станом на 05 жовтня 2018 року за ФОП ОСОБА_1 заборгованість з податків, зборів відсутня (а.с.11).

З відповіді Пенсійного фонду України від 08 серпня 2019 року убачається, що за виконавчим провадженням №17741714 із ОСОБА_1 станом на 01.09.2019 року утримано:

-на користь держави отримувач: УДК у Харківській області - 19 668,10 грн.;

-на користь держави отримувач: МВДВС по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області - 10 245,99 грн.;

-на користь МВДВС по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області утримано виконавчий збір - 3 323,80 грн. Залишок боргу на користь держави станом на 01.09.2019 року складає 159 292,97 грн., а залишок по виконавчому збору - 15 596,91 грн. Станом на 06.08.2019 року постанова про закриття провадження не надходила (а.с.61-62).

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилався на те, що 10 листопада 2006 року Комінтернівським районним судом м. Харкова по справі № 1 - 631 його звільнено від кримінальної відповідальності; при цьому задоволено цивільний позов ДПІ в Комінтернівському районі м. Харкова в розмірі 189 207,06 грн. Після відкриття виконавчого провадження були проведенні виконавчі дії, накладено арешт на належне йому майно та звернуто стягнення на пенсію. Позивач вказує, що з 2017 року він звертався до органів державної влади щодо відрахувань за виконавчим листом з його пенсії, яку він отримує у Слобідському об`єднаному управлінні ПФУ України в Харківській області. Натомість відповідь не надійшла. 08 травня 2018 року він звернувся до Головного управління ДФС у Харківській області щодо заборгованості згідно рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова по справі № 1- 631. Його повідомлено про те, що приватну виробничо-комерційну фірму «ВІКТОРІЯ-АЛЬФА» ліквідовано, щодо стягнення з нього, як з директора, - запропоновано звернутися до Міжрайонного ВДВС по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Відповідно до відповіді ВДВС на його заяву щодо зняття арешту з майна, повідомлено, що 15.11.2016 року виконавче провадження було завершено та матеріали виконавчого провадження були знищенні. Головне управління ДФС у Харківській області повідомило його, що він не має заборгованості. У грудні 2018 року він також звернувся до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області з заявою про зняття арешту з всього майна, що йому належить та відкликання з Слобідського об`єднаного управління ПФУ України в Харківській області розпорядження про стягнення з нього , згідно виконавчого листа, так як заборгованість відсутня. 12 грудня 2018 року отримав відповідь про те, що перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження виконавчі документи, де є боржником ОСОБА_2 , на примусовому виконанні відділів ДВС не перебувають. ОСОБА_1 вважає, що виконавче провадження відсутнє, а тому і відсутня правова підстава для примусових дій державного виконавця, які полягають в арешті майна та стягнення з пенсії. У зв`язку з цим позивач просив суд зняти арешт з ј частини квартири АДРЕСА_1 , що належить йому на праві власності, накладений постановою ВДВС Комінтернівського району м. Харкова від 16.10.2007 року за р. №5879926 та припинити утримання з пенсії позивача за постановою державного виконавця ВДВС Комінтернівського району м. Харкова від 02.10.2009 року .

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон), державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Частиною першою статті 57 Закону передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно з ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час пред`явлення позову) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» зазначено, що в разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

У зв`язку із цим боржник не може пред`являти такий позов, оскільки законом для нього встановлений інший порядок вирішення питання.

Згідно із частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач обґрунтував свої вимоги тим, що накладення арешту на майно порушує його права, як власника майна; а утримання з його пенсії є безпідставним; тому на підставі Закону України «Про виконавче провадження», ст. 321 ЦК України, просив зняти арешт з належного йому майна та припинити утримання з пенсії.

З матеріалів справи убачається, що підставою обтяження майна позивача є постанова від 16 жовтня 2007 року, винесена державним виконавцем в рамках виконавчого провадження №17741714 з примусового виконання виконавчого листа №1-631, виданого Комінтернівським районним судом м. Харкова 08 грудня 2006 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави 189 207,06 грн. Позивач у цьому виконавчому провадженні є боржником. Залишок боргу перед державою станом на 01.09.2019 року складає 159 292,97 грн. (а.с.61-62).

Таким чином, враховуючи те, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законодавством України у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, і висновок суду в цій частині відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Разом з тим колегія суддів не може погодитись з мотивами відмови у задоволенні позову, на які посилався суд першої інстанції.

Суд першої інстанції помилково дійшов висновку про недоведеність позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з підстав того, що боржник не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та припинення утримання, оскільки законом для нього визначений інший порядок вирішення такого питання.

При цьому посилання позивача в позовній заяві на ст. 41 Конституції України, ст. ст. 317, 321 ЦК України щодо захисту права власності є безпідставними, оскільки за змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, тобто арешт майна не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби.

Такий правовий висновок викладений в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 544/394/18.

Приймаючи до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду підлягає зміні в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28 січня 2020 року - змінити в частині мотивів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: О.Ю. Тичкова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 18.08.2020 року.