Справа № 308/6092/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.07.2020 м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Зарева Н.І., за участю:

секретаря судового засідання - Віраг Е.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представників позивача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 ,

представника відповідача Оноківської сільської ради - Свереняк І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , Оноківської сільської ради та ОСОБА_6 про скасування рішень сесій Оноківської сільської ради, скасування права власності на земельні ділянки за відповідачкою ОСОБА_4 та усунення перешкод у користуванні земельними ділянками,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_4 та Оноківської сільської ради про визнання за нею права власності та скасування права власності за відповідачкою ОСОБА_4 на земельні ділянки.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у складі головуючої судді Бенца К.К. від 3 грудня 2019 року у справі відкрито провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 квітня 2020 року задоволено заяву позивача про відвід судді Бенца К.К. та передано матеріали справи до канцелярії Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області для виконання вимог, передбачених ст. 33 ЦПК України.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи № 308/6092/19 між суддями вказана справа передана на розгляд судді Зарева Н.І.

У ході підготовчого засідання задоволено заяву позивача про уточнення позовних вимог, згідно з якою позивач просить скасувати рішення сесій Оноківської сільської ради № 982 від 25 січня 2019 року та № 997 від 29 січня 2019 року, скасувати право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами № :11:017:0179; № :11:017:0181 за відповідачкою ОСОБА_4 та усунути перешкоди позивачці ОСОБА_1 в користуванні спірними земельними ділянками, залучено до участі у справі у якості третього відповідач а ОСОБА_6 , закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті, про що постановлено ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 червня 2020 року.

Позивач, в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в 1994 році Оноківська сільська рада виділила йому дві земельні ділянки по АДРЕСА_1 : одну земельну ділянку під забудову та іншу для вирощування сільськогосподарських культур. Обидві земельні ділянки розміщені поряд і з обох сторін межі із сусідами узгоджені. Дані земельні ділянки зазначені в господарській книзі Оноківської сільської ради з 1994 року. Стверджує, що восени 2019 року він дізнався про те, що посадові особи Оноківської сільської ради, на думку позивача, внаслідок шахрайських дій, незаконно передали у власність земельні ділянки за кадастровими номерами № :11:017:0179; № :11:017:0181 відповідачу ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_4 подала письмовий відзив на позов, у якому вказала, що позовна заява є безпідставною, оскільки позивачем жодних правовстановлюючих документів на оспорювану земельну ділянку не надано, а всі доводи позивача про належність їй земельної ділянки зводяться до Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ЗК №038919 від 26.05.1999 року, в якому відсутні відомості, що суміжним землекористувачем є ОСОБА_1 . Позивачем не надано суду жодного належного доказу, що кадастрові номери №:11:017:0179 та №:11:017:0181 присвоювалися земельним ділянкам, які належали саме ОСОБА_1 , чим були порушені її права. Зазначені обставини також спростовуються актом прийому-передачі межових знаків на зберігання від 27.03.2019 року, підписаним позивачем, що свідчить про погодження меж земельної ділянки із суміжними користувачами.

Відповідач ОСОБА_6 подав відзив на позовну заяву, в якому повідомив про те, що в 2019 році він звернувся до Оноківської сільської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення йому у власність двох земельних ділянок. Рішенням 34 сесії 7 скликання Оноківської сільської ради від 25.01.2019 року за № 982 та № 997 йому надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність, після чого він замовив проект землеустрою і надав його на погодження до Оноківської сільської ради. У подальшому, Оноківською сільською радою прийнято рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення йому двох земельних ділянок по АДРЕСА_1 за кадастровими номерами №:11:017:0179 та №:11:017:0181 і надано їх йому у власність.

16.04.2019 року він відчужив дані земельні ділянки на підставі договорів купівлі-продажі на користь відповідачки ОСОБА_4 .

Також ОСОБА_6 зазначив, що право власності на земельні ділянки набуто ним з дотриманням вимог закону та в порядку, передбаченому ст. 116, 118,126 Земельного кодексу України. Стверджує, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не тягне за собою обов`язкового позитивного рішення органу місцевого самоврядування щодо надання її у власність чи користування.

Представник відповідача Оноківської сільської ради надав письмові пояснення стосовно позову, в яких заперечив проти позовних вимог, заначивши при цьому, що відповідачем ОСОБА_6 повністю дотримано процедуру набуття права власності на земельні ділянки, визначені Земельним кодексом та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». При цьому, позивач, в порядку передбаченому Земельним кодексом України не набула права власності на земельні ділянки за кадастровими номерами :11:017:0181 та :11:017:0179.

У судовому засіданні позивач та представники позивача позовні вимоги підтримали повністю, у своїх поясненнях підтвердили обставини, викладені у позовній заяві, просили суд позовні вимоги задоволити.

Представник відповідачки ОСОБА_4 та представник Оноківської сільської ради у судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав, викладених у відзивах, просили суд відмовити у задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_6 подав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову заперечив.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Згідно з Державним актом на право власності на землю, серії ІІ-ЗК № 038919, виданим на підставі рішення 5-ої сесії ХХІІІ скликання Оноківської сільської Ради народних депутатів від 26 березня 1999 року, ОСОБА_1 , мешканці АДРЕСА_2 , передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,11 гектарів в межах, згідно з планом. Земельна ділянка розташована на території АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель. В описі меж земельної ділянки зазначено, що землі «від А до Б» згідно плану є землями загального користування, землі від Б до В» - належать гр. ОСОБА_7 , «від В до Г» - належать гр. ОСОБА_8 , «від Г до Д» - гр. ОСОБА_9 , «від Д до А» - землі сільської ради.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 161689761 від 01.04.2019 року земельна ділянка з кадастровим номером :11:017:0183 площею 0,1062, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності позивачці - ОСОБА_1 .

Відповідно до технічної документації із землеустрою, виготовленої ФОП « ОСОБА_10 » щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі, гр. ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , за кадастровим № :11:017:0183 на схемі прив`язки межових знаків до об`єктів і контурів місцевості - «землі від Г до Д» належать ОСОБА_6 , «землі від Д до А» - землі загального користування ( АДРЕСА_1 .

Пунктом 1 Рішення Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 30.06.2016 року № 193 позивачу ОСОБА_1 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки 0,10 га для ведення особистого селянського господарства на території АДРЕСА_1 .

Згідно п. 1 Рішення Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 25.01.2019 року № 982 відповідачу ОСОБА_6 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки 0,0376 га для ведення особистого селянського господарства на території Оноківської сільської ради, с. Оноківці.

Відповідно до п. 1 Рішення Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 29.01.2019 року № 997 відповідачу ОСОБА_6 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки 0,0565 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на території Оноківської сільської ради, с. Оноківці.

Рішеннями Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області від 15 березня 2019 року № 1011 та від 15 березня 2019 року за № 1013 відповідачу ОСОБА_6 затверджено проекти землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки відповідно, 0,0376 га для ведення особистого селянського господарства, та земельної ділянки 0,0565 га для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд на території Оноківської сільської ради, с. Оноківці, та надано зазначені земельні ділянки у власність ОСОБА_6 .

У подальшому, ОСОБА_6 оформив право власності відповідно до ст. 126 ЗК України та Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

16.04.2019 року, відповідач ОСОБА_6 згідно з нотаріально посвідченим договором-купівлі продажу продав належну йому на праві власності земельну ділянку площею 0,0376 га, кадастровий номер :11:017:0179, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, на території Оноківської сільської ради с. Оноківці, відповідачці ОСОБА_4 .

Також, ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач ОСОБА_6 згідно з нотаріально посвідченим договором-купівлі продажу продав належну йому на праві власності земельну ділянку площею 0,0565 га, кадастровий номер :11:017:0181, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, на території Оноківської сільської ради, с. Оноківці, відповідачці ОСОБА_4 .

Відповідно до витягів з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно земельні ділянки за кадастровими №:11:017:0181, площею 0,0565 га, а також за №:11:017:0179, площею 0,0376 га зареєстровані на праві приватної власності за відповідачкою - гр. ОСОБА_4 .

Оцінивши докази, зібрані та досліджені у ході судового розгляду справи у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частина 6 статті 81 ЦПК України передбачає, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Порядок набуття права власності на земельні ділянки визначений Земельним кодексом України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно».

Відповідно до положень ч. 1 ст. 116 ЗК України - громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 7 ст. 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Пунктом 9 ст. 118 ЗК України встановлено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відповідно до положень ст. 125 ЗК, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Водночас, як вбачається з обставин, встановлених у ході судового розгляду, відповідач ОСОБА_6 в 2019 році звернувся до Оноківської сільської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення двох земельних ділянок.

Рішенням 34 сесії 7 скликання Оноківської сільської ради від 25.01.2019 року за № 982 та № 997, останньому надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність.

У подальшому, відповідач ОСОБА_6 розробив проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок за кадастровими №:11:017:0179; №:11:017:0181 по АДРЕСА_1 та надав для затвердження дані проекти відповідній сільській раді.

Відтак, ОСОБА_6 набув право власності на земельні ділянки за кадастровими №:11:017:0179; №:11:017:0181 по АДРЕСА_1 у спосіб передбачений законодавством.

Рішенням Оноківської сільської ради за № 193 від 30.06.2016 року «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки», позивачці ОСОБА_1 було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Однак, на відміну від відповідача ОСОБА_6 , остання не скористалась своїм правом на отримання у власність земельної ділянки у встановленому законом порядку, такий проект нею розроблений і складений на її замовлення не був, і також не був нею поданий на затвердження Оноківській сільській раді у відповідності до процедур, визначених Земельним кодексом України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до практики Великої Палати Верховного Суду - отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного вирішення питання про надання її у власність, а тому не створює правових наслідків, крім тих, що пов`язані з неправомірністю прийняття рішення органом місцевого самоврядування (постанова від 28 листопада 2018 року у справі № 826/5735/16). Рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку. Однак отримання такого дозволу не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття такого права, оскільки дозвіл не є правовстановлюючим актом. Отже, правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією такого рішення, не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих майнових прав та зобов`язань осіб (постанова від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц)

Ні позивачка, ні її представники у ході судового розгляду не надали будь-яких належних доказів, що підтверджують дотримання нею процедури оформлення права власності на зазначені земельні ділянки, не навели обставин, які свідчать про незаконність оформлення права власності відповідачами або порушення органом місцевого самоврядування земельного законодавства та процедури реєстрації прав на земельну ділянку.

Що стосується вимоги позивача щодо скасування рішення сесій Оноківської сільської ради № 982 від 25.01.2019 року та № 997 від 29.01.2019 року «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність ОСОБА_6 » та скасування рішення сесій Оноківської сільської ради, якими затверджені проекти землеустрою щодо передачі земельних ділянок власність ОСОБА_6 для ОЖБ розміром 0,0565 га за кадастровим номером :11:017:0181 та земельну ділянку для ведення ОСГ розміром 0,0376 га, за кадастровим номером :11:017:0179 в АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.

Конституційний Суд України в пункті 5 мотивувальної частини Рішення у справі за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) від 16.04.2009 року за № 7-рп/2009 - дійшов висновку, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах, Судової палати у господарських справах, Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у своїй Постанові від 11.11.2014 року у справі №21-405а14 зазначила, що позов, предметом якого є рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність та оренду земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу місцевого самоврядування вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах. У разі прийняття органом місцевого самоврядування (як суб`єктом владних повноважень) ненормативного акту, що застосовується одноразово, який після реалізації вичерпує свою дію фактом його виконання і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів (зокрема, рішення про передачу земельних ділянок у власність, укладання договору оренди), позов, предметом якого є спірне рішення органу місцевого самоврядування, не повинен розглядатися, оскільки обраний позивачем спосіб захисту порушених прав не забезпечує їх реального захисту.

Що стосується позовної вимоги позивача ОСОБА_1 щодо скасування права власності за відповідачем ОСОБА_4 на земельні ділянки за кадастровими номерами № :11:017:0179; № :11:017:0181 по АДРЕСА_1 суд зазначає наступне.

При виготовленні 27.03.2019 року технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі гр. ОСОБА_1 , кадастровий номер :11:017:0183, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ,у підрядником ФОП ОСОБА_10 була визначена площа земельної ділянки в розмірі 0,1062 га, в той час як в Державному акті на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 038919 від 26.05.1999 року, на підставі якого підрядником виготовлялася вищевказана технічна документація із землеустрою, гр. ОСОБА_1 була передана у власність земельна ділянка площею 0,11 га. При цьому, саме на різницю в зазначеній площі посилається позивач в обґрунтування протиправного, на її думку, заволодіння частини земельної ділянки відповідачами.

Однак обставини, викладені у позиції позивача з приводу невідповідності інформації, зазначеної у Державному акті, технічній документації спростовуються інформацією підрядника ФОП ОСОБА_10 про те, що площа земельної ділянки позивача ОСОБА_1 в Державному акті на право приватної власності на землю ІІ-ЗК №038919 від 26.05.1999 року була визначена з урахуванням арифметичного округлення до двох знаків включно після коми, тобто до 0,11 га. У той час, визначення площі відбувалось за допомогою програмного забезпечення для цифрової картографії та землеустрою аналітичним способом за результатами вимірів на місцевості (найвища точність, яка може бути досягнута, при цьому заокруглення до сотих гектара, не допускається). Визначення площі земельної ділянки здійснюється програмним забезпеченням з урахуванням арифметичного округлення до 4-ьох знаків включно після коми, тобто до 0,1062 га. Під час проведення вказаного комплексу робіт, жодних накладень та перетинів із суміжними земельними ділянками виявлено не було.

Ці обставини узгоджуються з висновками земельно-технічного експертного дослідження № 1/20, відповідно до яких межі земельних ділянок гр. ОСОБА_4 в с. Оноківці Ужгородського району Закарпатської області, кадастрові номери земельних ділянок :11:017:0181, :11:0179 не перетинаються (не накладаються) із земельною ділянкою за кадастровим номером :11:017:0183.

Згідно висновку судової експертизи з питань землеустрою та земельно-технічної експертизи за № 5023/20-41/9600/9601/9602/20-41 від 03.04.2020 року, копія проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_6 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Оноківської сільської ради, с. Оноківці, Ужгородського району Закарпатської області, кадастровий номер земельної ділянки :11:017:0179, що розроблений ФОП ОСОБА_10 , в цілому відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, які були чинними станом на 04.03.2019 року.

Копія проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. ОСОБА_6 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою АДРЕСА_3 . Оноківці, кадастровий номер земельної ділянки :11:017:0181, розробленого ФОП ОСОБА_10 , в 2019 році, в цілому відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування, які були чинними станом на 12 березня 2019 року.

Межі досліджуваної земельної ділянки з кадастровим номером :11:017:0179 не перетинаються із межами суміжних земельних ділянок, належних ОСОБА_1 (кадастровий номер :11:017:0183) та ОСОБА_11 (кадастровий номер :11:017:0127).

Межі досліджуваної земельної ділянки з кадастровим номером :11:017:0181 не перетинаються із межами суміжних земельних ділянок, належних ОСОБА_1 (кадастровий номер :11:017:0183).

Отже, судом встановлено, що земельні ділянки за кадастровими номерами № :11:017:0179; № :11:017:0181, по АДРЕСА_1 належать на праві власності відповідачу ОСОБА_4 . Право власності на зазначені земельні ділянки оформлено відповідачем ОСОБА_4 у спосіб, що відповідає законодавству (за договором купівлі продажу), що повністю підтверджується матеріалами справи.

Що стосується вимоги позивача про усунення перешкоди у користуванні позивачці ОСОБА_1 земельними ділянками за кадастровими номерами №:11:017:0179; №:11:017:0181 шляхом знесення самовільно поставленої відповідачем огорожі, будівель, сараї та гаражу, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами 2, 3 ст. 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

У відповідності до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа Аллан Якобсон проти Щвеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (наприклад, Ulyanov v. Ukraine (dec.) (Ул`янов проти України)).

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Як встановлено у ході судового розгляду, позивачка ОСОБА_1 не є власником земельних ділянок за кадастровими номерами :11:017:0179 та :11:017:0181, а отже, вимога щодо усунення перешкод у їх використанні з підстав, викладених у позовній заяві, задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані.

Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на вищенаведене, суд вважає, що доводи позивача та її представника, у тому числі й про неправомірність дій відповідачів є такими, що спростовані вищенаведеними нормами Земельного кодексу України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ЦК України, матеріалами справи, у зв`язку з чим, суд прийшов до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити.

Крім того, відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову, на підставі чого, заходи забезпечення позову у вигляді арешту трьох земельних ділянок з кадастровими номерами :11:017:0183, :11:017:0179, :11:017:0181, по АДРЕСА_1 та заборона проведення будівельних робіт на вказаних земельних ділянках, накладені ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 листопада 2019 року, підлягають скасуванню.

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову у вигляді арешту трьох земельних ділянок з кадастровими номерами :11:017:0183, :11:017:0179, :11:017:0181 по АДРЕСА_1 та заборони проведення будівельних робіт на вказаних земельних ділянках, накладених ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 листопада 2019 року.

Копію рішення після набрання ним законної сили надіслати до Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) для здійснення відповідних дій щодо скасування заходів забезпечення позову.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено і підписано суддею 27 липня 2020 року.

Суддя Н.І. Зарева