Справа №489/6592/19 Головуючий суду першої інстанції - Коваленко І.В.
Провадження №22-ц/812/1387/20 Доповідач суду апеляційної інстанції - Локтіонова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2020 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

за участі позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 17 червня 2020 року, ухвалене об 11 год.02 хв. під головуванням судді Коваленка І.В. в приміщенні суду в м.Миколаєві, повний текст якого складено 25 червня 2020 року, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 подала до суду позов до ОСОБА_2 про стягнення понесених нею додаткових витрат на дитину у сумі 22 541,94 грн., а також необхідних у подальшому додаткових витрат в сумі 2500 грн. щомісячно.

Обґрунтовуючи свій позов, ОСОБА_1 вказувала, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У 2012 році шлюб між ними розірвано. Донька проживає разом з позивачем. На її утримання з відповідача стягнуто аліменти у сумі 900 грн. щомісячно.

Однак, вказаних коштів на утримання доньки не вистачає, бо вона потребує лікування, в тому числі і у медичних закладах інших міст у зв`язку з наявністю захворювання ідіопатичного ювенального правобічного сколіозу грудопоперекового хребта ІІІ ступеню із порушеннями рухової функції хребта, функції дихання та кровообігу.

Для профілактики вказаного захворювання позивачем у 2016 році було придбано профілактор «Євмінова» вартістю 2330 грн., для спілкування з дитиною мобільний телефон вартістю 3667,80 грн., який було втрачено, що змусило придбати новий телефон вартістю 7024,95 грн., у 2018 році з метою лікування донькою було здано аналізи на 582 грн., придбано шкільне приладдя на суму 218 грн., у 2019 році проведено магнітно-резонансну томографію гіпофіза вартістю 1000 грн., витрачено на придбання медикаментів 9122,48 грн., на придбання канцелярського приладдя для навчання 599 грн., на здійснення поїздки для консультації до м.Харкова в Український науково-дослідний інститут протезування та відновлення працездатності 1370,64 грн., на оплату навчання у Національному університеті «Одеська юридична академія» 7500 грн. Крім того для доньки було придбано зимні чоботи вартістю 699 грн., шапку зимову вартістю 191 грн., зимову куртку вартістю 3349 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила стягнути з відповідача на її користь половину від понесених нею додаткових витрат загальною сумою 45 083,87 грн., а також стягувати в подальшому з відповідача 2500 грн. щомісячно додаткових витрат на утримання дитини.

Відповідач вказував, що він перебуває у скрутному матеріальному становищі, постійного місця роботи не має, у зв`язку з чим він не заперечував щодо сплати вартості профілактора «Євмінова» вартістю 2330 грн., однак інші позовні вимоги вважав необґрунтованими.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. З ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто додаткові витрати, понесені на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 10 267,04 грн.

З відповідача на користь держави стягнуто судовий збір в сумі 174,99 грн.

В іншій частині вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що витрати на навчання, лікування, обстеження, придбання профілактора «Євмінова» на загальну суму 20 534,08 грн. є додатковими витратами на дитину, а тому відповідач повинен відшкодувати позивачу половину їх вартості. Решта позовних вимог (два мобільні телефони вартістю 3667,80 грн. та 7024,95 грн., канцелярське приладдя вартістю 817 грн., квитки на проїзд вартістю 1370,64 грн., придбання чоботів, шапки, куртки на загальну суму 4239 грн.) не є додатковими витратами, бо не зумовлені особливими обставинами та розвитком здібностей дитини. Необхідність щомісячного стягнення додаткових витрат на дитину позивачем належними доказами не обґрунтована.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила судове рішенні в частині відмови у стягнення додаткових витрат на суму 8559,69 грн. та щомісячних витрат на суму 2500 грн. змінити. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь понесені додаткові витрати на утримання дитини в сумі 8559,69 грн., а також 2500 грн. щомісячно.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, позивач зазначала, що витрати на придбання канцелярських товарів в сумі 817 грн. є невід`ємною частиною учбового процесу, а тому їх придбання є необхідністю. Витрати на придбання квитків на суму 1370,64 грн. на проїзд залізничним транспортом було викликано необхідністю транспортування дитини до медичного закладу у м.Харків для консультації. Придбання мобільних телефонів на загальну суму 10 692,75 грн. є необхідністю для забезпечення належного спілкування дитини з батьками, а також забезпечення якісного проходження навчального процесу. Придбання одягу також є необхідним для дитини.

Не погоджуючись із вимогами апеляційної скарги, ОСОБА_2 надав відзив, у якому вказував, що заявлені позивачем витрати є надмірними, а також не свідчать про те, що їх було здійснено для розвитку та лікування саме їхньої доньки. Відповідач просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Наявність таких особливих обставин підлягає доведенню в судовому засіданні особою, яка пред`явила такий позов.

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

При цьому вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народилася донька ОСОБА_3 .

Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 04 квітня 2012 року, яке набрало чинності 15 квітня 2012 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. З відповідача на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 500 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 лютого 2012 року та до досягнення нею повноліття.

Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 29 серпня 2017 року розмір аліментів було збільшено до 900 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Дитина проживає разом з позивачем, є дитиною з інвалідністю (ідіопатичний ювенільний правобічний сколіоз грудопоперекового відділу хребта ІІІ ступеню зі стійкими вираженими порушеннями рухової функції хребта, функції дихання та кровообігу: вентиляційна ДН1 ступеню по реструктивному типу зв`язана з позалегеневими причинами).

08 лютого 2019 року ОСОБА_3 отримала консультацію в Українському науково-дослідному інституті протезування, протезобудування та відновлення працездатності, який розташований у м.Харкові, у зв`язку з чим 02 лютого 2019 року було придбано два квитки на потяг Миколаїв-Харків з відправленням 05 лютого 2019 року, а також зворотні квитки на 09 лютого 2019 року на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_1 загальною вартістю 1370,64 грн.

08 вересня 2016 року одержувачем ОСОБА_6 (чоловік позивача) придбано телефон HUAWEI вартістю 3667,80 грн., а 11 березня 2018 року позивачем придбано телефон SONY разом з чохлом, ваучером реєстрації, захисною плівкою, послугами страхування та наклеювання плівки на загальну суму 7024,95 грн.

Згідно з видатковими накладними від 02.09.2018 р., 19.02.2019 р., 02.09.2019 р. ФОП ОСОБА_7 здійснено продаж канцелярських товарів на загальну суму 817 грн. Прізвища отримувача не зазначено.

Відповідно до товарних чеків від 07.02.2019 р. та 08.02.2019 р. магазином « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у м.Харкові та ФЛП ОСОБА_8 продано куртку за 3349 грн., чоботи за 699 грн., шапку за 191 грн.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача понесених додаткових витрат на дитину у вигляді придбання телефонів, канцелярських товарів, одягу та взуття є правильним, оскільки вказані витрати не є додатковими у розумінні вищевикладених норм законодавства.

Правильним колегія суддів вважає і висновок суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача щомісячних додаткових витрат у сумі 2500 грн., оскільки позивач належними та допустимими доказами не довела розмір вказаних витрат та їх необхідність.

У випадку понесення таких витрат позивач не позбавлена можливості стягнути їх у подальшому при наявності доказів їх здійснення і їх необхідності.

Що ж стосується висновку суду про відмову у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача додаткових витрат у вигляді половини вартості квитків на потяг до м.Харкова, то колегія суддів вважає, що він є помилковим.

Відвідування вказаного міста було пов`язано з консультацією щодо стану здоров`я доньки сторін, а тому вартість квитків є додатковими витратами, половину з яких відповідач повинен відшкодувати позивачу розміром 685,32 грн.

За такого, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 до відповідача про стягнення понесених додаткових витрат на доньку ОСОБА_3 . З ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню 10 952,36 грн. додаткових витрат.

Оскільки рішення суду змінено, то відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України розподіл судових витрат також підлягає зміні.

З відповідача на користь держави підлягає стягненню за розгляд справи в суді першої інстанції судовий збір у сумі 184,42 грн., а за розгляд справи в суді апеляційної інстанції - судовий збір у сумі 276,62 грн.

За такого оскаржуване рішення в частині розподілу судових витрат також підлягає зміні.

В іншій частині рішення суду зміні або скасуванню не підлягає, оскільки ухвалено з дотриманням вимог законодавства.

Керуючись ст.ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2020 року в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення понесених додаткових витрат на доньку ОСОБА_3 та розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати, понесені на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у сумі 10 952,36 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 184,42 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збірза розгляд справи в суді апеляційної інстанції у сумі 276,62 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбаченихст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді: С.Ю. Колосовський

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 02 вересня 2020 року.