ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/5031/19 Номер провадження 22-ц/814/1804/20Головуючий у 1-й інстанції Даценко В. М. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Ачкасової О.Н.

розглянув у м.Полтаві в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за апеляційними скаргами Лубенського міського голови Грицаєнка Олександра Петровича та адвоката Мамедова Рустама Ікметовича, представника ОСОБА_1 , на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 червня 2020 року (час ухвалення судового рішення з 14:25:58 год. по 15:08:03 год., дата виготовлення повного тексту рішення 11.06.2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Лубенського міського голови, Комунального підприємства «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради Полтавської області про поновлення на роботі, скасування розпорядження Лубенського міського голови, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, третя особа Лубенська міська рада Полтавської області.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, після уточнення розрахунку, остаточно просив:

визнати протиправним та скасувати розпорядження Лубенського міського голови виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області №314р. від 11.10.2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 з посади директора КП «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради Полтавської області;

поновити його на посаді, зобов`язавши Лубенського міського голову видати розпорядження про поновлення ОСОБА_1 на посаді директора КП «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради Полтавської області з 12.10.2019 року;

стягнути з КП «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради Полтавської області середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.10.2019 року по 09.06.20209 року в сумі 130 352 грн. 73 коп., а з Лубенського міського голови 50 000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог позивач стверджував, що з 16 квітня 2010 року він працював на посаді директора КП «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради Полтавської області згідно контракту №3 зі строком його дії до 16.04.2020 року.

Позивача двічі незаконно звільняли з роботи, проте рішеннями судів його поновлено на роботі.

25 листопада 2019 року на виконання останнього рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 27.05.2019 року у трудову книжку позивача внесений запис про недійсність запису про звільнення з роботи, проте у цей же день йому повідомлено про звільнення на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку з відсутністю на КП «Лубни-водоканал» посади директора та достроково припинено трудовий контракт.

Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки воно відбулося з грубим порушенням законодавства про працю: роботодавець перед звільненням за п.1 ст.40 КЗпПУ не попередив його про звільнення за два місяці, не запропонував усіх вакантних посад та не отримав письмової відмови від переведення на іншу посаду. Крім того було порушено вимоги щодо оформлення трудових книжок, оскільки було внесено неправдиву інформацію під №13 та зазначено, що його звільнено 11.10.2019 року до того ж без зазначення підстав звільнення.

Також вказував, що у зв`язку з незаконними діями останнього були втрачені нормальні життєві зв`язки, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 червня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження Лубенського міського голови Грицаєнка О.П. №314р. від 11.10.2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Комунального підприємства «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради Полтавської області». Стягнуто з КП «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.10.2019 року по 16.04.2020 року в сумі 103 162 грн. 59 коп.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі Лубенський міський голова Грицаєнко О.П., посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволених позовних вимог, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. В частині відмови у поновленні на роботі залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що ОСОБА_1 не скористався своїм процесуальним правом звернення до суду із заявою про забезпечення позову шляхом призупинення виконання рішення Лубенської міської ради від 11 квітня 2019 року «Про затвердження Статуту КП «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради Полтавської області в новій редакції». На КП «Лубни-водоканал» відбулись зміни в організації виробництва і праці в той час, коли ОСОБА_1 не працював на підприємстві, а тому запропонувати йому іншу посаду чи перевести його на іншу посаду не було можливості, окрім того повноваженнями міського голови не передбачено пропонування та переведення працівників комунальних підприємств на інші посади.

Також вказував, що після набрання чинності рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області у справі № 539/4752/18 міський голова з метою його виконання видав розпорядження № 313р від 11 жовтня 2019 року «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 », але у зв`язку з тим, що на КП відбулись зміни, то посада директора була відсутня, а на посаду начальника КП «Лубни-водоканал» вже було призначено іншу особу, яка пройшла відкритий конкурсний відбір.

Вказував, що кошти, які призначались позивачу, вже виплачені, а тому додатковому стягненню не підлягають.

В апеляційній скарзі адвокат Мамедов Р.І., представник ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог, ухвалити в цій частини нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції не дотримався строків розгляду самої позовної заяви, що призвело до спливу строку трудового контракту з роботодавцем, та ухвалив рішення в порушення положень ч.2 ст.264 ЦПК України, вийшовши за межі позовних вимог, обґрунтувавши своє рішення тим, що позивача було звільнено у зв`язку з закінченням трудового договору.

Також вказував на свою незгоду з рішенням суду в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про поновлення на роботі та посилався на Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджену наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 року за № 110.

У відзиві на апеляційну скаргу Лубенський міський голова Грицаєнко О.П. просить відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1 , стверджуючи, що суд першої інстанції обґрунтовано застосував до спірних правовідносин п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України і правомірно відмовив у задоволенні вимоги про поновленні позивача на роботі, у таких випадках норми ч.1 ст.39-1 КЗпП України не підлягають до застосування.

Що стосується доводів апеляційної скарги про неможливість внесення необхідних записів до трудової книжки позивача, то вони не були предметом розгляду у суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу Лубенського міського голови ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а апеляційну скаргу адвоката Мамедова Р.І., представника ОСОБА_1 , - задовольнити частково.

Відповідно п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення у разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що розпорядженням міського голови виконавчого комітету Лубенської міської ради №132р від 16.04.2010 року ОСОБА_1 призначено директором КП «Лубни-водоканал» згідно поданої заяви з 16.04.2010 року (а.с.17).

Цього ж дня міський голова виконавчого комітету Лубенської міської ради уклав з ОСОБА_1 контракт № 3 зі строком дії до 16 квітня 2020 року (а.с.14-15).

За умовами пунктів 7, 8 укладеного з ОСОБА_1 контракту від 16 квітня 2010 року № 3 директор здійснює нагляд за поточним керівництвом підприємством, організовує його виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань підприємства, передбачених чинним законодавством, статутом підприємства та цим контрактом. Директор виконує функції, які покладені на нього законодавчими та іншими нормативними актами, правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства та посадовою інструкцією.

Згідно підпункту а) пункту 22 вищевказаного контракту він може бути розірваний з ініціативи наймача до закінчення терміну його дії у разі систематичного невиконання директором без поважних причин обов`язків, покладених на нього контрактом (а.с.15).

В цей же день ОСОБА_1 виданий наказ №1 відповідно до якого на підставі вищевказаного розпорядження міського голови останній приступив до виконання обов`язків директора КП «Лубни-водоканал» з правом першого підпису за контрактом з посадовим окладом згідно із штатним розписом (а.с.18).

Згідно статуту КП «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради (зареєстрованого 30.06.2015 року) це підприємство засноване на комунальній власності територіальної громади м. Лубнів і підпорядковане Виконавчому комітету Лубенської міської ради Полтавської області. Відповідно до способу утворення підприємство є унітарним.

Засновником (власником) підприємства є територіальна громада м.Лубни в особі Лубенської міської ради Полтавської області. Підприємство підконтрольне Лубенській міській раді Полтавської області, підпорядковане та підзвітне Виконавчому комітету Лубенської міської ради Полтавської області.

Згідно з пунктом 2.1 статуту КП «Лубни-водоканал» метою діяльності підприємства є надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення населенню, підприємствам, установам та організаціям і отримання прибутку.

Відповідно до пункту 6.1 вищевказаного статуту управління підприємством здійснюється на основі поєднання прав засновника (власника) щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. Засновник (власник) здійснює своє право щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

Положеннями пунктів 6.3, 6.4 статуту визначено, що для керівництва господарською діяльністю підприємства розпорядженням міського голови призначається директор підприємства на підставі укладення контракту, в якому визначаються строк найму, права та обов`язки і відповідальність директора, умови його матеріального забезпечення, умови звільнення його з посади, інші умови найму за погодженням сторін. Директор без доручення діє від імені підприємства, представляє його інтереси в органах державної влади і органах місцевого самоврядування, інших організаціях, у відносинах з юридичними особами та громадянами, формує адміністрацію підприємства і вирішує питання діяльності підприємства в межах та порядку, визначених статутом. Директора підприємства може бути звільнено з посади достроково на підставах, передбачених договором (контрактом) та відповідно до закону.

Відповідно до пункту 7.11 зазначеного статуту власник (засновник) не втручається в оперативну діяльність керівника підприємства(а.с.25-35).

Згідно з пунктами 2.6, 4.1 посадової інструкції № 1 директора КП «Лубни-водоканал» директор організовує виробничо-господарську діяльність підприємства на основі застосування методів обґрунтованого планування нормативних матеріалів, фінансових і трудових витрат, а також максимальної мобілізації резервів виробництва шляхом досягнення високих техніко-економічних показників. Директор несе відповідальність за організацію ефективної виробничо-господарської діяльності підприємства (а.с.16).

21.09.2017 року розпорядженням Лубенського міського голови №315 ОСОБА_1 звільнено з посади директора КП «Лубни-водоканал» з 25.09.2017 року та припинено дію контракту (а.с.11).

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30.03.3018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Полтавської області від 02.08.2018 року та постановою Верховного Суду від 04.04.2019 року, розпорядження Лубенського міського голови №315 визнано протиправним та скасовано, а позивача поновлено на посаді директора. (а.с.48-67).

31.10.2018 року розпорядженням Лубенського міського голови №364 позивача знову звільнено з посади директора КП «Лубни-водоканал» з 02.11.2018 року та припинено з 02.11.2018 року дію контракту №3 від 16.04.2010 року.

Рішенням Лубенської міської ради від 11.04.2019 року затверджено статут КП «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради Полтавської області у новій редакції.

Відповідно до п. 4.2 статуту в новій редакції оперативне управління підприємством здійснює начальник, який призначається на посаду та звільняється з неї розпорядженням міського голови (а.с.30-35).

Розпорядженням міського голови №154 від 13.05.2019 із штатного розпису підприємства було виведено посаду директора та введено посаду начальника. Рішення Лубенської міської ради від 11.04.2019 «Про затвердження Статуту комунального підприємства «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради Полтавської області в новій редакції» було оприлюднено на офіційному вебсайті Лубенської міської ради, воно є чинним і ніким не скасовано (а.с.104-105).

Розпорядженням міського голови виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області №154 від 13.05.2019 року «Про приведення у відповідність посади керівника КП «Лубни-водоканал» із штатного розпису підприємства було виведено посаду директора та введено посаду начальника (а.с.19).

27.05.2019 року рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 30.09.2019 року, визнано протиправними та скасовано розпорядження міського голови від 31.10.2018 №364-р про звільнення позивача, його поновлено на посаді та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу (а.с.68-80).

На виконання рішення Лубенського міськрайонного суду від 27.05.2019 року, яке набрало законної сили 30.09.2019 року, розпорядженням міського голови Виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області №313р від 11.10.2019 року «Про поновлення на посаді» скасовано розпорядження міського голови від 31.10.2018 року №364р «Про звільнення ОСОБА_1 з посади директора КП «Лубни-водоканал» та поновлено позивача на посаді з 02.11.2018 року (а.с.20).

Цього ж дня розпорядженням міського голови виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області №314р від 11.10.2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено з посади директора комунального підприємства «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради Полтавської області з 11 жовтня 2019 року відповідно до п.1 ст.40 КЗпП та достроково припинено дію контракту №3 від 16.04.2010 року (а.с.21).

Як вбачається з копії трудової книжки ОСОБА_1 , відповідний запис № 13 внесено до його трудової книжки (а.с.11 зворот).

Розпорядженням міського голови виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області № 362 від 25 листопада 2019 року «Про проведення розрахунку» КП «Лубни-водоканал» зобов`язано провести повний розрахунок з ОСОБА_1 за період з 28 травня 2019 року по 11 жовтня 2019 року включно та виплатити йому вихідну допомогу відповідно до ст.44 КЗпП України, видати трудову книжку (а.с.37).

В цей же день начальником КП «Лубни-водоканал» видано наказ №172-К «Про проведення розрахунку» та наказано провести повний розрахунок з ОСОБА_1 за період з 28 травня 2019 року по 11 жовтня 2019 року включно та виплатити йому вихідну допомогу відповідно до ст.44 КЗпП України та виплатити грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку тривалістю 29 календарних дні за період роботи з 02.11.2018 року по 11.10.2019 року (а.с.38).

Згідно довідки КП «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради № 01-04/1142 від 26.11.2019 року ОСОБА_1 виплачено вихідну допомогу відповідно до ст.44 КЗпП України (а.с.40).

Задовольняючи позовну вимогу щодо визнання незаконним та скасування розпорядження Лубенського міського голови виконавчого комітету Лубенської міської ради Полтавської області №314р. від 11.10.2019 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади директора КП «Лубни-водоканал» Лубенської міської ради Полтавської області, суд першої інстанції, посилаючись на постанову ВСУ від 09 серпня 2017 року у справі № 6-1264цс17, виходив з того, що жодної вакантної посади на підприємстві при звільненні позивача за п.1 ст.40 КЗпП України йому не пропонувалось, при цьому згідно з відомостями КП «Лубни-водоканал», викладеними в листі від 28.12.2019 року № 01-04/1263, за станом на 11.10.2019 року на підприємстві були вакантні посади. Також в порушення норм законодавства позивач не попереджався за 2 місяці про наступне вивільнення. Суду не надано доказів про те, що у відповідача КП «Лубни-водоканал» на час звільнення позивача відбулися зміни в організації умов виробництва і праці у розумінні п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги щодо поновлення на роботі та частково задовольняючи позовну вимогу щодо виплати середнього заробітку, суд першої інстанції виходив з того, що строк дії строкового трудового договору закінчився 16.04.2020 року, а продовження його дії може мати місце лише у випадку наявності волевиявлення обох сторін, таким чином поновлення позивача на попередній посаді поза межами строку дії контракту не є можливим, однак оскільки за період часу з 11.10.2019 року по 16.04.2020 року у позивача мав місце вимушений прогул, то за ч.2 ст.235 КЗпП позивачу слід виплатити середній заробіток за вказаний період.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.

Апеляційний суд частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, перевіряючи доводи апеляційних скарг, зазначає таке.

Спірні правовідносини врегульовані нормами трудового законодавства, а також ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні».

Апеляційна скарга Лубенського міського голови ОСОБА_2 .

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями ч.2 ст.40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у п.п.1,2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

У пункті 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 р. роз`яснено, що, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ст.12, ст.77, ст.78, ст.79, ст.80, ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно правил оцінки доказів (ст.89 ЦПК України) суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції виконав вимоги цивільного процесуального закону, правильно оцінив надані учасниками докази і зробив обґрунтований висновок про недоведеність існування обставин, з якими закон, а саме п.1 ч.1, ч.2 ст.40, ст.49-2 КЗпП України, пов`язує можливість звільнення працівника у зв`язку з достроковим розірванням строкового трудового договору.

Наявні у справі докази доводять лише те, що у КП «Лубни-водоканал» мала місце зміна назви посади керівника підприємства: замість «директор», введена посада «начальник», а зміст та обсяг функціональних обов`язків залишився незмінним.

Стверджуючи в апеляційній скарзі про відсутність можливості запропонувати працівнику (позивачу) іншу роботу перед звільненням, відповідач не наводить жодних конкретних відомостей про те, які саме зміни відбулися у КП «Лубни-водоканал» та чому ці зміни унеможливили переведення позивача на іншу роботу за його згодою. Те, що зміни в організації виробництва і праці (не доведено, які саме) відбулися у той час, коли позивач не працював на підприємстві, не мають правового значення для правильного застосування норм п.1 ч.1, ч.2 ст.40, ст.49-2 КЗпП України.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність на підприємстві такої посади як «директор», а також на те, що посаду начальника підприємства обійняла інша особа, яка пройшла конкурсний відбір, не може бути прийняте до уваги, оскільки закон пов`язує неможливість поновлення працівника на роботі у разі його незаконного звільнення за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України виключно у разі ліквідації підприємства (пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 р.).

Не можна визнати обґрунтованими твердження апеляційної скарги про відсутність у міського голови повноважень для виконання вимог щодо пропонування працівникові іншої роботи (посади), оскільки за змістом ст.42 ЗУ «Про місцеве самоврядування», розділу І Статуту КП «Лубни-водоканал» (а.с.30 зворот) міський голова відносно керівника комунального підприємства виконує функції уповноваженої особи власника підприємства.

Згідно наданих суду документів (а.с.37,38,49) з ОСОБА_1 проведений повний розрахунок за період з 28 травня 2019 року по 11 жовтня 2019 року і виплачено вихідну допомогу відповідно до ст.44 КЗпП України, тоді як рішенням суду першої інстанції стягнуто з КП «Лубни-водоканал» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 жовтня 2019 року по 16 квітня 2020 року. Отже, твердження апеляційної скарги про виплату позивачеві усіх належних йому коштів суперечать фактичним обставинам і не ґрунтуються на законі.

По суті доводи апеляційної скарги адвоката Мамедова Р.І., представника ОСОБА_1 , зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції про неможливість поновити позивача на роботі у зв`язку із закінченням строку дії трудового договору на час ухвалення рішення у справі.

Згідно зі статтею 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до частини другої статті 23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом (пункт 8 статті 36 КЗпП України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Матеріалами справи підтверджено і не заперечується учасниками те, що між сторонами було укладено строковий трудовий договір у формі контракту № 3 від 16.04.2010 року, відповідно до п.26 якого строк його дії закінчився 16.04.2020 року. Рішення у цій справі ухвалено судом 09 червня 2020 року, тобто після закінчення строку дії контракту.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах КЦС ВС від 30 травня 2018 року (№344/12581/16-ц), від 15 квітня 2019 року (№554/1813/16), ухвалених за наслідками касаційного перегляду судових рішень у спорах з аналогічними фактичними обставинами і спірними правовідносинами, сформульовані правові висновки про те, що на продовження строку дії контракту необхідне волевиявлення обох сторін цих відносин. У разі, якщо суд встановить, що звільнення позивача із займаної посади відбулося без достатніх на те правових підстав, однак на час розгляду справи строк дії контракту, укладеного між сторонами, закінчився, то позивач не підлягає поновленню на роботі. У такому випадку належним способом захисту порушеного права є ухвалення судом за власною ініціативою рішення про зміну формулювання причини звільнення, оскільки таке право передбачено ст.235 КЗпП України і не залежить від наявності таких вимог позивача.

У цій справі судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що ОСОБА_1 був незаконно звільнений за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, проте на час ухвалення рішення по суті спору строк дії укладеного з ним контракту закінчився, отже заявлена ним вимога про поновлення на роботі не може бути задоволена.

У мотивувальній частині рішення суду першої інстанції зроблений правильний висновок про те, що для повного відновлення прав позивача слід внести зміни у запис щодо підстав звільнення, але суд помилково визнав неможливим ухвалити відповідне рішення про це за відсутності такої позовної вимоги.

За таких обставин рішення суду першої інстанції необхідно змінити шляхом доповнення його резолютивної частини указівкою такого змісту: «Змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_1 , вважати ОСОБА_1 звільненим 16 квітня 2020 року на підставі пункту 8 ст.36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку дії контракту.»

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Зважаючи на встановлені фактичні обставини, характер спірних правовідносин і зроблені по справі правові висновки, апеляційний суд приходить до висновку, що інші доводи апеляційних скарг не є істотними і такими, що потребують детальних відповідей.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Лубенського міського голови ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу адвоката Мамедова Рустама Ікметовича, представника ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 червня 2020 року змінити, доповнити його резолютивну частину указівкою такого змісту:

«Змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_1 . Вважати ОСОБА_1 звільненим 16 квітня 2020 року на підставі пункту 8 ст.36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку дії контракту.»

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 03.08.2020 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов