Справа № 161/3384/20 Головуючий у 1 інстанції: Черняк В. В.
Провадження № 22-ц/802/716/20 Категорія: 84 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання - Лимаря Р. С.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника боржника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою боржника ОСОБА_3 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого 17 березня 2020 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з неї на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Покликалася на те, що на момент подачі ОСОБА_1 заяви про видачу оскаржуваного наказу, спір про той самий предмет і з тих самих підстав судом першої інстанції вже був вирішений в позовному провадженні і судом вказане рішення частково допущене до виконання (рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 лютого 2020 року у справі № 161/7693/19).

Крім того вказувала, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 серпня 2019 року по справі № 161/10064/19 відмовлено у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

З врахуванням зазначеного, ОСОБА_3 просила суд скасувати судовий наказ від 17 березня 2020 року № 161/3384/20 з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2020 року заяву ОСОБА_3 задоволено.

Скасовано судовий наказ № 161/3384/20, виданий 17 березня 2020 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь стягувача ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 березня 2020 року до досягнення дитиною повноліття.

Відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Вважаючи ухвалу суду першої інстанції незаконною і необґрунтованою, заявник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій покликаючись на невірну оцінку судом зібраних доказів та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржувану ухвалу суду скасувати та залишити судовий наказ, виданий 17 березня 2020 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області, в силі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про задоволення заяви не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки на момент звернення до суду із заявою про видачу судового наказу рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 лютого 2020 року у справі № 161/7693/19 про стягнення з ОСОБА_3 на користь стягувача ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 не набрало законної сили, тому суд не мав його брати до уваги. Законодавство України не обмежує кількість звернень до суду про стягнення аліментів. Крім того, заява про видачу судового наказу була подана у проміжок часу між рішенням суду першої інстанції та заявою до Волинського апеляційного суду. Тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив заяву ОСОБА_3 .

Відзиву на апеляційну скаргу боржник ОСОБА_3 не подавала.

Заслухавши пояснення заявника, представника боржника, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви, суд першої інстанції виходив з того, що на момент прийняття судового наказу існували обставини, які слугували підставою для відмови у видачі судового наказу, однак не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі заявнику ОСОБА_3 , оскільки під час розгляду вимог в порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті, а тому вважав, що наявні підстави для скасування судового наказу за нововиявленими обставинами.

Такий висновок суду є правильний.

Встановлено, що 17 березня 2020 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано судовий наказ № 161/3384/20 про стягнення з ОСОБА_3 на користь стягувача ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02 березня 2020 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.10).

Судом також встановлено, що у червні 2019 року ОСОБА_1 звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_3 на його користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 серпня 2019 року у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 відмовлено з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, а саме наявності у провадженні суду справи зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Постановою Волинського апеляційного суду від 26 вересня 2019 року ухвала Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 серпня 2019 року у даній справі залишена без змін та набрала законної сили.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Статтею 165 ЦПК України визначені підстави щодо відмови у видачі судового наказу.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 165 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті.

Відповідно до ч. 8 ст. 170 ЦПК України, у разі видачі судового наказу відповідно до п. п. 4 і 5 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є, у тому числі, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, встановивши дійсні обставини справи та надавши їм належну правову оцінку, правильно застосував норми процесуального права, дійшов правильного висновку, що на момент прийняття судового наказу існували обставини, які слугували підставою для відмови у видачі судового наказу, а саме, підстави, передбачені п. 7 ч. ст. 165 ЦПК України, у зв`язку з чим обґрунтовано скасував судовий наказ та відмовив ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

З огляду на вищевикладене, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду про задоволення заяви ОСОБА_3 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами відповідає вимогам закону.

Наведені заявником ОСОБА_1 в апеляційній скарзі доводи про те, що на період видачі судового наказу у справі № 161/3384/20 про стягнення аліментів з ОСОБА_3 не було іншого позову зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, а дитина з 16 травня 2019 року проживає разом з ним, перебуває на повному його утриманні, тому судовий наказ видано правомірно, колегією суддів до уваги не приймаються. Такі доводи заявника не узгоджуються із положенням п. 7 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, якою передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті. Оскільки, як встановлено судом, на момент подачі ОСОБА_1 заяви про видачу оскаржуваного наказу, спір про той самий предмет і з тих самих підстав судом першої інстанції вже був вирішений в позовному провадженні і судом вказане рішення частково допущене до виконання (рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 лютого 2020 року у справі № 161/7693/19), тому суд обґрунтовано відмовив заявнику у видачі наказу.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм процесуального права. Підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: