Провадження № 22ц/812/1332/20 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

6 серпня 2019 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Коломієць В.В, Шаманської Н.О.,

із секретарем: Горенко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва від 25 червня 2020 року, постановлену під головуванням судді Черенкової Н.П. в залі суду в м. Миколаєві об 11 годині 30 хвилині зі складанням її повного тексту, по справі

за скаргою

ОСОБА_1

на бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області

(далі - Центрального ВДВС)

про скасування повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу,

визнання бездіяльності неправомірною, -

В С Т А Н О В И Л А:

17 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, у якій просив визнати неправомірною бездіяльність Центрального ВДВС з примусового виконання заочного рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 28 січня 2012 року, на підставі якого на його користь з Кредитної Спілки (КС) «Кредитний альянс» стягнуто 93 745 грн. 32 коп., та 25 березня 2013 року видано виконавчий лист № 1423/18835/2012. Просивтакож скасувати повідомлення державного виконавця від 18 квітня 2018 року про повернення йому як стягувачу виконавчого документа з мотивів не надання ним, як стягувачем, підтвердження про сплату авансового внеску, та зобов`язати Центральний ВДВС прийняти виконавчий лист до виконання без сплати авансового внеску.

В обґрунтування своєї скарги ОСОБА_1 вказував, що вищенаведене рішення суду дотепер не виконано з вини Центрального ВДВС, оскільки ніяких виконавчих дій державними виконавцями не вчинялося, починаючи з дня його первісного звернення з заявою про відкриття виконавчого провадження, ще 24 травня 2013 року, коли Закон України «Про виконавче провадження» не вимагав сплати авансового внеску при пред`явленні виконавчого документу до виконання.

Зокрема, заявник зазначав, що державний виконавець Центрального ВДВС безпідставно виніс 18 квітня 2018 року повідомлення про повернення виконавчого листа стягувачу, оскільки саме тривала бездіяльність державного виконавця щодо примусового виконання вищезазначеного рішення суду призвела до того, що із сплином тривалого часу виникли зміни в законодавстві, якими встановлено вимогу про сплату авансового внеску з травня 2016 року. Наводив відповідну практику Європейського суду з прав людини.

Посилаючись на викладені обставини просив визнати неправомірною бездіяльність Центрального ВДВС м. Миколаєва щодо виконання виконавчого листа про стягнення на його користь, та скасувати повідомлення державного виконавця від 18 квітня 2018 року про повернення виконавчого документу, зобов`язавши Центральний ВДВС прийняти виконавчий лист без сплати авансового внеску.

Відзивів на скаргу Центральним ВДВС, державним виконавцем та боржником не надано.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 червня 2020 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постановлено про скасування повідомлення Головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Галкіної М.А. №158835 від 18 квітня 2018 року про повернення виконавчого листа №1423/18835/2012, який видано 25 березня 2013 року Центральним районним судом міста Миколаєва, без прийняття до виконання.

Суд першої інстанції обґрунтовував своє рішення тим, що права стягувача порушені тривалим невиконанням судового рішення і змінами в законодавстві, які призвели до необхідності сплатити авансовий внесок, тому його скасування є належним захистом порушеного права стягувача. В той же час постановою Центрального ВДВС міста Миколаєва від 11 травня 2019 року виконавче провадження відновлено, тому необхідності до зобов`язання ВДВС прийняти виконавчий лист до виконання немає. Не має і підстав для визнання бездіяльності Центрального ВДВС неправомірною, оскільки така бездіяльність за період з 29 червня 2017 року по 15 серпня 2018 року визнана неправомірною на підставі постанови Миколаївського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року.

Не погодившись у повному обсязі з судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить його змінити і викласти у запропонованій ним редакції, продублювавши ухвалу суду першої інстанції в частині скасування повідомлення та додавши до неї про задоволення його скарги в частині визнання неправомірною бездіяльності Центрального ВДВС за іншій період, ніж було визначено у постанові апеляційного суду, а саме за період з 15 лютого 2018 року по 15 травня 2018 року. Тобто погодившись з ухвалою суду в частині задоволення скарги, та оскарживши її в частині невизнання бездіяльності Центрального ВДВС неправомірною .

Апелянт обґрунтовував свої доводи тим, що станом на 7 квітня 2018 року шість разів звертався з заявою про відкриття виконавчого провадження, однак рішення суду наразі не виконане, а виконавчий лист станом на цю дату було двічі безпідставно не прийнято Центральним ВДВС до виконання. Зазначав про порушення його прав тривалим невиконанням рішення суду, і зміни в законодавстві, які призвели до необхідності сплатити авансовий внесок.

Вказував, що в резолютивної частині постанови Миколаївського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року визнано неправомірною бездіяльність Центрального ВДВС за період з 29 червня 2017 року по 15 серпня 2017 року, а тому суд першої інстанцій помилково дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення цієї вимоги.

За такого вважав наявними підстави для зміни ухвали суду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 28 січня 2013 року позов ОСОБА_1 до КС «Кредитний альянс» про стягнення грошового вкладу та відсотків задоволено. Ухвалено про стягнення з КС «Кредитний альянс» на користь позивача грошовий вклад по договору №55 від 17 червня 2009 року в сумі 66000 грн. та відсотків в сумі 27745 грн. 32 коп., всього 93745 грн. 32 коп. (т.1. а.с.14-15).

25 березня 2013 року на виконання вказаного рішення Центральним районним судом міста Миколаєва було видано виконавчий лист №1423/18835/2012 (т.1 а.с.25).

Зазначений виконавчий лист декілька разів подавався стягувачем до виконання, та неодноразово перебував на виконанні у Центральному ВДВС.

Так, 24 травня 2013 року стягував звернувся з заявою про відкриття виконавчого провадження (т. 1 а.с.36 зв), за якою 3 червня 2013 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання заочного рішення суду від 28 січня 2013 року (т. 1 а.с.38зв).

14 червня 2013 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (т.1 а.с.41зв).

5 листопада 2013 року ОСОБА_1 повторно звернувся до Центрального ВДВС про відкриття виконавчого провадження, та 7 листопада 2013 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (т.1 а.с.127, 128зв).

20 червня 2014 року державним виконавцем знову винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (т. 1 а.с.129зв).

19 серпня 2014 року за заявою ОСОБА_1 від 5 серпня 2014 року в-третє відкрито виконавче провадження з примусового виконання судового рішення (т.1 а.с.134, 135зв), і в-третє 25 червня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (т. 1 а.с.136зв).

22 березня 2016 року за заявою ОСОБА_1 знову відкрито виконавче провадження з примусового виконання (т. 1 а.с.143), та 25 листопада 2016 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»(т. 1 а.с.144зв).

29 червня 2017 року ОСОБА_1 в черговий раз звернувся до Центрального ВДВС з заявою про відкриття виконавчого провадження (т.1 а.с.72), але з огляду на зміни, які відбулися у законодавстві, що регулюю примусове виконання судового рішення, державний виконавець 13 липня 2017 року виніс повідомлення про повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання у зв`язку з несплатою авансового внеску (т.1 а.с.147).

Не погодившись з таким повідомленням державного виконавця Центрального ВДВС, ОСОБА_1 оскаржив його у судовому порядку, і на підставі ухвали Центрального районного суду міста Миколаєва від 15 лютого 2018 року, та ухвали цього ж суду від 13 вересня 2019 року, яка змінена за постановою Миколаївського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року, повідомлення виконавця про повернення виконавчого документу від 13 липня 2017 року скасовано, а бездіяльність Центрального ВДВС з виконання судового рішення за виданим 25 березня 2013 року виконавчим листом визнана неправомірною за період з 29 червня по 15 серпня 2017 року (т.2 а.с.39-43,129-131)

Тому 4 квітня 2018 року ОСОБА_1 знову звернувся до Центрального ВДВС з заявою про відкриття виконавчого провадження (т.2 а.с.51), але 18 квітня 2018 року державним виконавцем Центрального ВДВС, незважаючи на наявні судові рішення про скасування повідомлень державних виконавців з повернення виконавчого документу та визнання неправомірною бездіяльності Центрального ВДВС, знову винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання у зв`язку з несплатою авансового внеску ( т.2 а.с.53).

Отже, предметом розгляду даної справи є оскарження заявником бездіяльності Центрального ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області в зв`язку із повідомленням державного виконавця від 18 квітня 2018 року про повернення виконавчого листа стягувачу без прийняття до виконання, як результат розгляду заяви ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження, поданої ним 7 квітня 2018 року.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до частини 2 статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно з положеннями статей 447, 451 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуваною ухвалою скаргу ОСОБА_1 задоволено частково та скасовано повідомлення головного державного виконавця Центрального ВДВС Галкіної М.А. про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання від 18 квітня 2018 року, з чим апелянт погоджується та просить викласти оскаржувану ухвалу в цій частині в тій самій редакції.

Також апелянт не просить вирішити питання про зобов`язання Центрального ВДВС прийняти виконавчий документ до виконання без сплати авансового внеску.

Державним виконавцем ця ухвала також не оскаржена, а тому вимоги в цій частині не є предметом апеляційного перегляду.

Одночасно наведеним судовим рішенням встановлено, що державний виконавець неправомірно виніс повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до його виконання.

Проте, бездіяльність державного виконавця Центрального ВДВС цим судовим рішенням помилково не визнана неправомірною, оскільки суд вважав, що ці дії охоплюються періодом бездіяльності, яка визначена неправомірною за постановою Миколаївського апеляційного суду від 26 грудня 2019 року, та не звернув увагу, що вищевказаною постановою визнано неправомірною бездіяльність Центрального ВДВС з 29 червня 2017 року по 15 серпня 2017 року, тоді коли апелянт просив визнати таку бездіяльність за інший період, а саме з 15 лютого 2018 року та по 15 травня 2018 року - день звернення до суду із даною скаргою (т. 2 а.с.129-131).

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для додаткового визнання бездіяльності неправомірною є помилковим та таким що суперечить встановленим обставинам справи, оскільки питання визнання неправомірності бездіяльності Центрального ВДВС м. Миколаєва було пов`язане з поверненням 18 квітня 2018 року виконавчого документу, що надійшов за зверненням ОСОБА_1 із заявою від 7 квітня 2018 року про відкриття виконавчого провадження.

За такого, рішення суду слід змінити, доповнивши ухвалу наступним змістом, а саме визнати неправомірною бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області під час виконання заочного рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 28 січня 2013 року, на підставі виданого 25 березня 2013 року виконавчого листа № 1423/18835/2012, у період з 15 лютого 2018 року, як дня постановлення ухвали про скасування повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без виконання, залишеної в цій частині без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 29 березня 2018 року, та по 15 травня 2018 року, як дня чергового звернення стягувача із скаргою до суду.

На підставі викладеного та у відповідності до положень, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, статті 376 ЦПК України колегія суддів доходить до висновку про наявність підстав для зміни ухвали суду.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 червня 2020 року змінити, доповнивши її резолютивну частину наступним.

Визнати неправомірною бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби міста Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області під час виконання заочного рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 28 січня 2013 року згідно виконавчого листа № 1423/18835/2012, виданого 25 березня 2013 року, за період з 15 лютого 2018 року по 15 травня 2018 року.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий О.О. Ямкова

Судді Н.О. Шаманська

В.В. Коломієць