Дата документу 11.08.2020
ЄУ № 942/958/20
Провадження №2-о/942/185/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі головуючого судді Стеценко О.С.,

за участю секретаря судового засідання Стєніної А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження в смт. Новопсков цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, заінтересована особа -відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Сватівському району та м. Голубівка Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),

В С Т А Н О В И В:

Представник заявника адвокат Будник Микола Володимирович звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Садово-Хрустальненський, м. Хрустальний (м. Красний Луч), Україна.

В обґрунтування заяви представник заявника посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Садово-Хрустальненський, м. Хрустальний (м. Красний Луч) помер чоловік ОСОБА_1 . Причина смерті - хронічна серцева недостатність ІІІ ст. Кардіосклероз атеросклеротичний. Звернувшись до відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Сватівському району та м. Голубівка Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), ОСОБА_1 було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті її чоловіка ОСОБА_2 , оскільки він помер на території, яка не підконтрольна Україні, і довідка про його смерть вважається недійсною. Встановлення факту смерті має для ОСОБА_1 юридичне значення, так як вона зможе провести державну реєстрацію смерті чоловіка у встановленому законом порядку.

Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 10 серпня 2020 року відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження.

Заявник в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник заявника в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі та участі заявника, вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заяву необхідно задовольнити з огляду на наступне.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Згідно з абз. 2 ч.1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Отже, вказаний закон не містить спеціальної норми щодо порядку державної реєстрації факту смерті на тимчасово не підконтрольній Україні території, що при таких обставинах унеможливлює державну реєстрацію смерті певної особи в позасудовому порядку.

Відповідно до відмови відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Сватівському району та м. Голубівка Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 31.07.2020 за вих. № 342/21.13-115 заявнику ОСОБА_1 відмовлено в державній реєстрації смерті ОСОБА_2 за наданим заявником документом на підтвердження смерті останнього, оскільки наданий документ - свідоцтво про смерть (лікарське свідоцтво про смерть) видане на території, де органи державної влади України не здійснюють свої повноваження, не відповідає встановленій формі документів відповідно до чинного законодавства України та не є підставою для проведення державної реєстрації смерті.

Згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області 03.06.1999, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка с. Новогеоргіївка Ананьївського району Одеської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області 03.06.1999, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець с. Слободище Бердичевського району Житомирської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з матеріалів справи, заявник ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження серія НОМЕР_3 , виданого 15.07.1964 Вахрушевською міськрадою Луганської області. Прізвище дружини після реєстрації одруження ОСОБА_1 .

Заявником надано лікарське свідоцтво про смерть № 31 від 25.07.2020, згідно якого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Садово-Хрустальненський, м. Хрустальний (м. Красний Луч), причина смерті - хронічна серцева недостатність ІІІ ст. Кардіосклероз атеросклеротичний.

Також на підтвердження факту смертіОСОБА_2 заявником до матеріалів справи додано свідоцтво про смерть, довідку про причину смерті, які видані установами, що знаходяться на тимчасово не підконтрольній території України.

Оцінюючи лікарське свідоцтво про смерть, суд виходить з того, що смерть особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав.

Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне вимоги заявника про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити, зазначивши, що останній помер в смт. Садово-Хрустальненський, м. Хрустальний (м. Красний Луч), Україна, оскільки це підтверджується матеріалами справи.

Згідно ч. 4. ст. 317, ст. 430 ЦПК України ухвалене судом рішення у справі про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення понесені заявником витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 4, 12-13, 81, 141, 258, 263-265, 268, 293-294, 315-319, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, заінтересована особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Сватівському району та м. Голубівка Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) задовольнити.

Встановити, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець с. Слободище Бердичевського району Житомирської області, громадянин України, який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Садово-Хрустальненський, м. Хрустальний (м. Красний Луч), Луганська область, Україна, причина смерті - хронічна серцева недостатність ІІІ ст. Кардіосклероз атеросклеротичний.

Заявник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області 03.06.1999, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник заявника - Будник Микола Володимирович , що діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЛГ № 000246, видане Радою адвокатів Луганської області 05.07.2019, ордеру на надання правової допомоги серія ВВ № 1005213 від 31.07.2020 та договору про надання правничої (правової) допомоги від 30.07.2020, адреса: АДРЕСА_2 .

Заінтересована особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану по Сватівському району та м. Голубівка Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), , який знаходиться за адресою: майдан Злагоди, буд. 25, м. Сватове, Луганська область.

Допустити рішення до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подано до Луганського апеляційного суду через Новопсковський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя: О.С. Стеценко