Номер провадження: 22-ц/813/6111/20
Номер справи місцевого суду: 523/6598/19
Головуючий у першій інстанції Середа І. В.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.07.2020 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

у порядку ст. 369 ЦПК України, розглянула апеляційну скаргу представника приватного підприємства «Міські квіти» на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2019 року (одноособово суддя Середа І.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Міські квіти» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення рішення,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

25.04.2019 року ОСОБА_1 звернулась із позовом до приватного підприємства «Міські квіти» (далі-ПП) про стягнення заборгованості по заробітній платі з урахуванням заборгованості по зарплаті за грудень 2018 року, щорічної та невикористаної відпустки у розмірі 5 859,61 гривень та середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення рішення, з урахуванням уточнень позовної заяви 28.10.2019 року у розмірі 19 255,14 гривень.

Позов обґрунтовано наступним.

01.10.2010 року між позивачкою і ПП в особі директора ОСОБА_2 укладено безстроковий трудовий договір. На підставі наказу ПП «Міські квіти» від 01.10.2010 року ОСОБА_1 прийнята на посаду головного бухгалтера. 06.12.2018 року позивачка звернулась із заявою про надання щорічної оплачуваної відпустки з 06.12.2018 року по 30.12.2018 року і про розірвання трудового договору з власної ініціативи, на підставі ст. 38 КЗпП та проведення розрахунку заробітної плати з урахуванням заробітної плати і невикористаних відпусток. Станом на час звернення до суду із позовом відповідач не провів вказаний розрахунок.

Посилаючись на зазначені обставини позивачка просила позов задовольнити.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 01.11.2019 року позов ОСОБА_1 задоволено. Суд стягнув з ПП на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі з урахуванням щорічної та невикористаної відпустки у розмірі 5 859, 61 гривень, середній заробіток за весь період затримки розрахунку у розмірі 19 255,14 гривень, на користь держави суд стягнув судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05.02.2020 року заява ПП про перегляд заочного рішення суду від 01.11.2019 року залишена без задоволення.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

ПП не погодилось із заочним рішенням суду від 01.11.2019 року і в особі представника подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу) Апеляційна скарга представника ПП зазначає:

ОСОБА_1 , відповідно до наказу від 01.10.2010 року за № 17 К прийнята на

роботу на посаду головного бухгалтера ПП з 01.10.2010 року. З 06.12.2018 року ОСОБА_1 на роботі не з`являлась, причини не повідомляла, 06.12.2018 року від ОСОБА_1 на особистий телефон директора ПП направлено фото заяви про відпустку із послідуючим звільненням з 30.12.2018 року. Жодної заяви, направленої поштою рекомендованим листом чи електронною поштою на офіційну електронну пошту від ОСОБА_1 до ПП не надходило.

У січні 2019 року, ОСОБА_1 , використовуючи цифровий підпис директора, до якого мала доступ, без згоди директора, подала податкову звітність, тобто продовжувала працювати. В лютому 2019 року на адресу ПП від ОСОБА_1 надійшла заява про проведення розрахунку у зв`язку зі звільненням, на яку позивачці направлена відповідь, відповідно до якої рекомендовано подати заяву про звільнення, згідно до норм діючого законодавства України, а не через Вайберт і здати всю документацію підприємства, ключі та отримати повний розрахунок.

Станом на 10.12.2019 року ОСОБА_1 жодної заяви про звільнення не подавала, на неодноразові звернення до позивачки про передачу всіх наявних у неї документів підприємства та ключів від сейфу, ОСОБА_1 не реагує, у зв`язку з чим, відповідач звернувся до правоохоронних органів.

Звільнити, ОСОБА_1 , яка утримує документи підприємства не є можливим, оскільки у неї знаходяться бухгалтерські і податкові звіти, накази та договори по підприємству. Звільнення позивачки за статтею призведе до того, що всі документи пропадуть, підприємство може зазнати збитків і це негативно вплине на його діяльність, тому позивачка щомісяця табелюється без отримання коштів. Станом на час звернення із позовом до суду ОСОБА_1 не звільнена з посади головного бухгалтера ПП, а тому стягувати заборгованість по заробітній платі з урахуванням щорічної та невикористаної відпустки і середній заробіток за весь період затримки є передчасним.

Відповідно до ст. 36 КЗпП України, однією з підстав припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39). Умов, передбачених ст. 38 КЗпП України, не було, окрім фото заяви позивачки у Вайбері, яке не можна розцінювати як законну підставу для звільнення. Фото заяви фактично є попередженням про бажання звільнитись, а не самою заявою про звільнення. Особиста заява пишеться, як правило, від руки і в одному примірнику, заява про звільнення може бути направлена рекомендованим листом або на електрону адресу.

Ухвалою суду від 09.09.2019 року відповідача зобов`язано надати копію наказу про звільнення ОСОБА_1 . В матеріалах справи є розписка про передачу адвокату Багно В.С., як представнику позивачки, для направлення ПП вказаної копії ухвали, однак в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що ОСОБА_3 є представником позивачки (довіреність або ордер на представництво).

Судове засідання було призначено на 28.10.2019 року на 10:30 у приміщенні суду, і, відповідно до довідки секретаря, до судового засідання сторони не з`явились, по справі ухвалено рішення (а.с.33). Повідомлень від суду на адресу ПП про день та час слухання справи не надходило, про вказане рішення суду стало відомо випадково 27.11.2019 року, при цьому, жодних відкладень по справі не було і на 01.11.2019 року нікого не викликали.

Після отримання рішення суду, на адресу ОСОБА_4 повторно направлений лист про необхідність подати заяву на звільнення і повернути всі документи та ключі ПП. ПП також звернулось до Суворовського ВП в м. Одесі ГУНП В Одеській області із заявою про прийняття заходів до ОСОБА_1 щодо зловживання нею своїми службовими повноваженнями і витребування у неї ключів та документації підприємства.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Позивачка ОСОБА_1 у відзиві на скаргу зазначила:

06.12.2018 року ОСОБА_4 складена заява про надання щорічної оплачуванної відпустки з 06.12.2018 року по 30.12.2018 року, розірвання трудового договору з власної ініціативи на підставі ст. 38 КЗпП України та проведення розрахунку заробітної плати з урахуванням заробітної плати та невикористаних відпусток.

ОСОБА_4 намагалася подати вказану заяву директору підприємства Авер`яновій ОСОБА_5 , однак директор на протязі більш ніж 2/х місяців (листопад, грудень 2018 р., січень 2019 р.) була відсутня на робочому місці за адресою: м. Одеса, вул. Жоліо Кюрі, 20), у зв`язку з чим вказана заява була направлена поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення та описом вкладення на адресу підприємства, копія вказаного листа з доказами направлення містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки, а відповідно до ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП.

Відповідно до розрахунку заробітної плати, невикористаних та щорічних оплачуваних відпусток, грошова сума становить 7 550,93 гривень і складається з: нарахованої заробітної плати за грудень 2018 року 300 гривень; невикористаних та щорічних оплачуваних відпусток за період з 01.10.2014 року по 30.12.2018 року (102 дні, середньоденна зарплата 89,02 гривень) 9 080,04 гривень. Вказана сума обтяжується податками, а саме: податок на доходи фізичних осіб - 18%, що складає грошову суму у розмірі 1 688,41 гривень; військовий збір 1,5 %, що складає грошову суму у розмірі 140, 70 гривень. 10.01.2019 року та 23.01.2019 року ОСОБА_4 відповідачем на розрахункову зарплатну картку виплачені 1 610 гривень та 80,50 гривень, всього 1 690,50 гривень, а з урахуванням вказаного розрахунку, виплаті підлягає 5 860,43 гривень.

11.02.2019 року ОСОБА_4 звернулася до ПП із заявою про виплату належної грошової суми при звільненні, а у відповіді на вказану заяву за № 0103 від 01.03.2019 року зазначено, що директором ПП підготовлений проект наказу № 0612 від 06.12.2018 року, що нібито до цього часу ПП не отримало від позивачки відповідну заяву, не здані ключі від всіх кабінетів, сейфу, бухгалтерії, що не відповідає дійсності, оскільки заява направлена поштою з рекомендованим повідомленням про вручення та описом вкладення на адресу ПП, а ключі від всіх кабінетів, сейфу, бухгалтерії у ОСОБА_4 відсутні.

Відповідач підтверджує, що про таку заяву було відомо директору ПП, яку вона отримала електронним шляхом на сервіс обміну текстовими та іншими повідомленнями Вайбер. Офіційна електронна адреса у підприємства відсутня, адреса не зазначена, ані на бланку підприємства, ані у заяві про перегляд заочного рішення, ані в апеляційній скарзі. Позивачкою виконані вимоги діючого законодавства щодо направлення заяви про звільнення на адресу власника, що підтверджується відповідними доказами, які містяться в матеріалах справи.

Відповідач зазначає, що звільнити ОСОБА_1 є неможливим, оскільки у неї знаходяться бухгалтерські і податкові звіти, накази та договори по підприємству, що на сьогодні ОСОБА_1 не звільнена з посади головного бухгалтера ПП і тому стягувати заборгованість по заробітній платі передчасно.

Відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо ОСОБА_1 від 31.01.2020 р., єдиний внесок ПП щодо позивачки не сплачувався з січня 2019 року і це свідчить про те, що ОСОБА_1 не табелювалася підприємством, у зв`язку з чим будь-які трудові відносини між позивачкою та ПП відсутні.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

Наказом №17К від 01.10.2010 року ОСОБА_1 прийнята на роботу до ПП на посаду головного бухгалтера з 01.10.2010 року (а.с.7).

Згідно Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування на застраховану особу ОСОБА_6 , позивачка у 2018 року отримала дохід за період з січня по грудень 2018 року включно в ПП (код ЕДРПОУ 36044744) у розмірі 31 600 гривень (а.с.8).

До позовної заяви додана копія заяви від 06.12.2018 року від імені ОСОБА_1 про надання щорічної оплачуваної відпустки на 24 календарні дні, враховуючи 1 святковий день 25.12.2018 року, з 06.12.2018 року по 30.12.2018 року і звільнення за власним бажанням останнім днем відпустки та виплатити за невикористану відпустку. В додатках до позовної заяви зазначено про надання суду, у тому числі, копії заяви про звільнення від 06.12.2018 року з доказами направлення відповідачу (а.с.2,2 зворот, 12).

У позовній заяві позивачка ОСОБА_1 стверджує, що заява від 06.12.2018 року (копія) написана нею і відправлена керівнику ПП поштою з рекомендованим повідомленням про вручення та описом вкладення на адресу підприємства (а.с.1).

Згідно опису до вкладення від 27.12.2018 року, накладна №973 від 27.12.208 року, квитанція від 27.12.2018 року, на адресу ПП від імені ОСОБА_1 надіслана заява на 1 аркуші (а.с.13).

Відомості про вручення ПП рекомендованого листа за накладною № 973 від 27.12.208 року і квитанцією від 27.12.2018 року, матеріали справи не містять.

11.02.2019 року від імені ОСОБА_1 на адресу ПП надіслано заяву про проведення розрахунку, а саме, сплату при звільненні грошової суми у розмірі 5 860,43 гривень з перерахуванням на зарплатну картку у Приватбанку (а.с.9-11).

Листом №0103 від 01.03.2019 року, ПП, на заяву від 11.02.2019 року повідомило ОСОБА_1 , що на телефон у Вайбері надійшла заява про відпустку з послідуючим звільненням 30.12.2018 року, у зв`язку з чим був підготовлений проект наказу №0612 від 06.12.2018 року, однак до цього часу не надано відповідну заяву, позивачка на роботу не з`являється, відсутня на робочому місці, ключі у бухгалтерська документація не повернуті, в табелі ставиться відмітка про відсутність на робочому місці протягом тривалого часу. Запропоновано належним чином оформити свої трудові відносини з підприємством, передати всю документацію для проведення розрахунку (а.с.14).

25.04.2019 року ОСОБА_1 звернулась із позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації щорічної невикористаної відпустки, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (а.с.1,2).

Позивачка розрахувала щорічну оплачувану та невикористаної відпустки (а.с.15) і надала розрахунки при звільненні (а.с.32).

Заочним рішенням суду від 01.11.2019 року позов задоволено (а.с.34,35), а ухвалою суду від 05.02.2020 року заяву представника відповідача про перегляд заочного рішення суду від 01.11.2019 року залишено без задоволення (а.с.165-167).

Судом апеляційної інстанції встановлені нові обставини і досліджені нові докази.

До заяви про перегляд заочного рішення представник ПП надав додаткові письмові докази, які не були в полі зору суду першої інстанції під час прийняття заочного рішення і стосуються предмета доказування.

В січні 2019 року позивачці нараховано 1 610 гривень заробітної плати за грудень 2018 року, згідно штатного розпису на 2019 рік оклад бухгалтера ОСОБА_1 становить 2 100 гривень. У січні 2019 року позивачці нараховано 80,50 гривень заробітної плати (а.с.72,74,75-77,79).

У січні 2019 року до ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області надано податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум утриманого з них податку в ПП (а.с.69-71).

Згідно табелів обліку використання робочого часу за період з січня 2019 року по листопад 2019 року позивачка ОСОБА_1 , як бухгалтер обліковується, проте в табелі відсутні відомості щодо відпрацьованого часу у вказаний період (а.с.58-68).

10.12.2019 року ПП надіслало позивачці через пошту лист за №0210 про необхідність надання обґрунтованої відповіді того, чому вона не з`являється на роботі. Станом на 10.12.2019 року позивачка не надала через пошту або електронну пошту на адресу ПП відповідної заяви. Якщо позивачка бажає звільнитись за власним бажанням, їй запропоновано звернутись з відповідною заявою і передати всю наявну документацію підприємства, здати ключі і отримати розрахунок (а.с.50-54).

Крім того, 10.12.2019 року ПП надіслало позивачці через пошту лист за №0110 про те, що без згоди директора ПП позивачка використала її цифровий підпис, у зв`язку з чим позивачці запропоновано надати письмове пояснення з приводу того, як в січні 2019 року, не з`являючись на роботі і не погоджуючи з керівником відправлено звітність. Позивачці запропоновано надати пояснення і сплатити 500 гривень штрафу за несвоєчасну здачу податкового розрахунку форми 1 ДФ на підставі отриманого податкового повідомлення-рішення № від 0.02.2019 року (а.с.50-53,55).

Між сторонами виникли правовідносини з приводу стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації відпусток і стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, які регулюються нормами КЗпП України, Законом України «Про оплату праці».

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, вирішуючи спір і приймаючи 01.11.2019 року заочне рішення виходив з того, що судом здійснено всі можливі заходи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, щодо належного повідомлення відповідача про день та час слухання справи (а.с. 34,35).

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції у цій частині з таких підстав.

Суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи (ч. 1 ст. 280 ЦПК України).

Суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку (ст. 128 ч.1, ч.5, ч.8 п.1 ЦПК України).

У випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. У разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою (ст. 130 ч.ч.1-5,9 ЦПК України).

В матеріалах справи відсутні відомості про належне сповіщення відповідача ПП «Міські квіти» на 28.10.2019 року - 01.11.2019 року (день прийняття судом заочного рішення, а.с.23,29,30,166,167).

Рекомендоване повідомлення на адресу ПП «Міські квіти» із викликом до суду на

28.10.2019 року повернуто без вручення до суду першої інстанції із зазначенням «за закінченням встановленого строку зберігання», що у розумінні ст. 130 ЦПК України, не є належним сповіщенням сторони про час і місце розгляду справи (а.с.29,30).

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (ст. 376 ч.3 п.3 ЦПК України).

Зважаючи на те, що суд першої інстанції, у порушення ст. ст. 128, 130 ЦПК України, належним чином не повідомив відповідача про розгляд справи 28.10.2019 року про що відповідач зазначає в апеляційній скарзі, вказане порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування заочного рішення суду від 01.11.2019 року з прийняттям нового судового рішення.

Позовна заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору, на підставі укладеного трудового договору.

Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу (ст. 94 ч.1 КЗпП України). Оплата праці (заробітна плата) грошове вираження вартості та ціни робочої сили, яка виступає в ролі заробітку, виплаченого власником підприємства працівнику за виконану роботу (ст. 1 ч.1 Закону України «Про оплату праці»).

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (ст. 116 КЗпП України).

Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний у день звільнення працівника видати працівникові належно оформлену ним трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України ( ч. 1 ст. 47 КЗпП України).

У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно із вимогами ч. 5 ст. 95 КЗпП України, заробітна плата підлягає індексації у встановленому законом порядку (ч. 1 ст. 83 КЗпП України).

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З матеріалів справи встановлено наступне.

У квітні 2019 року ОСОБА_6 звернулась із позовом до ПП про стягнення заборгованості по заробітній платі за грудень 2018 року і з урахуванням щорічної та невикористаної відпустки у розмірі 5 859,61 гривень та середнього заробітку за весь період затримки розрахунку по день ухвалення рішення, в якій стверджує, що 06.12.2018 року вона склала на ім`я керівника ПП, де працювала головним бухгалтером, заяву про надання їй щорічної оплачуваної відпустки з 06.12.2018 року по 30.12.2018 року та про розірвання трудового договору за власної ініціативи останнім днем відпустки на підставі ст. 38 КЗпП та проведення розрахунку, яку, через те, що директор більше 2/х місяців не знаходилась на робочому місці, надіслала поштою рекомендованим повідомленням про вручення та описом вкладення на адресу підприємства (а.с.1).

Будь-які трудові відносини, які виникли на підставі безстрокового чи строкового трудового договору або контракту, можуть бути припинені, як з ініціативи працівника, так і з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні ( ст. 38 ч.1 КЗпП України).

Заява - це документ, у якому приватна чи посадова особа звертається з проханням тобто пропозицією на адресу установи чи посадової особи. Особиста заява пишеться, як правило, від руки і в одному примірнику.

Заява про звільнення може бути подана особисто або направлена рекомендованим листом чи на адресу електронної пошти (e-mail адрес) роботодавця.

Матеріали справи містять копію заяви ОСОБА_7 від 06.12.2018 року наступного змісту: «…Прошу надати щорічну оплачувану відпустку на 24 календарних днів, враховуючи 1 святковий день 25.12.2018 року, з 06.12.2018 року по 30.12.2018 року і звільнити за власним бажанням останнім днем відпустки та виплатити за невикористану відпустку… 06.12.2018…підпис.».

У додатках до позовної заяви позивачка зазначила, що додає копію заяви про звільнення від 06.12.2018 року з доказами направлення такої заяви відповідачу.

В матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази того, що заяву від 06.12.2018 року ОСОБА_4 - 06.12.2018 року чи в інший день надіслала рекомендованим листом на юридичну адресу ПП або на адресу електронної пошти (e-mail адрес) ПП.

До матеріалів справи позивачка надала копію опису до поштового вкладення від 27.12.2018 року, копію накладної №973 від 27.12.208 року, копію квитанції від 27.12.2018 року, тобто за 27.12.2018 року, а не за 06.12.2018 року і не надала доказів того, що рекомендований лист від 27.12.2018 року належним чином був доставлений та вручений повноважній особі ПП.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначає, що оскільки позивачка належним чином не подала заяву про звільнення (не подала заяву про звільнення особисто або рекомендованим листом), станом на час вирішення справи у суді першої інстанції відповідач не видавав наказ про звільнення позивачки за ст. 38 КЗпП України, як не видавав наказ про надання позивачці щорічної оплачуваної відпустки з 06.12.2018 року.

Відповідач також стверджує, що не може звільнити позивачку, яка обіймає посаду головного бухгалтера, у позивачки знаходяться бухгалтерські і податкові звіти, накази та договори по підприємству, а тому вона щомісяця табелюється без отримання коштів і станом на час подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 не звільнена з посади головного бухгалтера ПП, у зв`язку з чим передчасно стягувати будь-яку заборгованість.

Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів того, що відповідач 06.12.2018 року або у подальшому видавав накази про надання ОСОБА_1 щорічної оплачуваної відпустки на 24 календарні дні, враховуючи 1 святковий день 25.12.2018 року на період з 06.12.2018 року по 30.12.2018 року, а також наказ про звільнення позивачки за власним бажанням після останнього дня відпустки.

Згідно відомості про розподіл виплат у ПП від 10.01.2019 року, яка оброблена у АТ КБ «ПриватБанк» 10.01.2019 року, ОСОБА_1 за грудень 2018 року нараховано 1 610 гривень заробітної плати (а.с.72,76).

За таких обставин, відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості по заробітній платі за грудень 2018 року у розмірі 300 гривень та у вигляді щорічної та невикористаної відпустки на загальну суму 5 859,61 гривень, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 19 255,14 гривень.

Зважаючи на те, що позивачка не довела своїх вимог, колегія суддів відмовляє у позові у повному обсязі.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи представника відповідача у скарзі про те, що: з 06.12.2018 року ОСОБА_1 на роботі не з`являлась, причини не повідомляла, а 06.12.2018 року на особистий телефон директора ПП направила фото заяви про відпустку із послідуючим звільненням з 30.12.2018 року; жодної заяви, направленої поштою рекомендованим листом чи електронною поштою на офіційну електронну пошту від ОСОБА_1 до ПП не надходило; у січні 2019 року, ОСОБА_1 , використовуючи цифровий підпис директора, до якого мала доступ, без згоди директора, подала податкову звітність, тобто продовжувала працювати; в лютому 2019 року на адресу ПП від ОСОБА_1 надійшла заява про проведення розрахунку у зв`язку зі звільненням, на яку їй направлена відповідь і рекомендовано подати заяву про звільнення, відповідно до норм діючого законодавства України, а не через Вайбер, здати всю документацію підприємства, ключі й отримати повний розрахунок; станом на 10.12.2019 року ОСОБА_1 жодної заяви про звільнення не подавала і на звернення передати всі наявні у неї документи підприємства та ключі від сейфу, ОСОБА_1 не реагує прийняті до уваги судом апеляційної інстанції.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що заяву від 06.12.2018 року про надання відпустки і звільнення особисто позивачка подавала відповідачу особисто чи надсилала рекомендованим листом на юридичну адресу ПП або на адресу електронної пошти (e-mail адрес) ПП.

Будь-яке прийняття, переміщення або звільнення працівника оформлюється відповідним наказом, який підписує керівник установи, а працівник має бути ознайомлений із наказом під підпис.

Відповідач стверджує, що накази про надання позивачці відпустки у грудні 2018 року, а також про її звільнення після відпустки не видавались. В матеріалах справи також відсутні докази на підтвердження зазначених обставин.

Позивачка прийнята на посаду головного бухгалтера ПП.

Базовим документом у роботі будь-якого бухгалтера є Закон « Про бухгалтерський облік», який жодним чином не описує процедуру зміни головного бухгалтера, не містять такої процедури і підзаконні нормативно-правові акти. Тому порядок передачі справи головним бухгалтером підприємство визначає самостійно (лист Мінфіну від 17.07.2007 р. № 31-34000-30-27/14518, лист ДПА від 18.09.2009 р. № 11305/5/23-4018/462).

У даному випадку, якщо бухгалтерським обліком займався один бухгалтер і він звільняється, всю документацію приймає керівник підприємства (лист Мінсоцполітики від 23.10.2009 р. № 251/06/186-09).

Докази того, що позивачка, як головний бухгалтер, у зв`язку зі звільненням, передала керівнику ПП бухгалтерську документацію, матеріали справи не містять.

З наданих представником відповідача доказів до заяви про перегляд заочного рішення суду вбачається, що у січні 2019 року, ОСОБА_1 , використовуючи цифровий підпис директора, до якого мала доступ, без згоди директора, подала податкову звітність.

Станом на час звернення із позовом до суду ОСОБА_1 не надавалась щорічна відпустка і вона не була звільнена з посади головного бухгалтера ПП, тому відсутні підстави стягувати заборгованість по заробітній платі у вигляді заборгованості по зарплаті 300 гривень за грудень 2018 року, а також щорічної та невикористаної відпустки та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Доводи позивачки у відзиві на скаргу, що: 06.12.2018 року нею складена заява про надання щорічної оплачуваної відпустки з 06.12.2018 року по 30.12.2018 року і розірвання трудового договору з власної ініціативи на підставі ст. 38 КЗпП України та проведення розрахунку заробітної плати, з урахуванням заробітної плати та невикористаних відпусток, що вона намагалась подати вказану заяву директору ПП, а потім надіслала заяву поштою рекомендованим листом з повідомленням про вручення та описом вкладення на адресу підприємства, копія якого міститься в матеріалах справи; 11.02.2019 року вона зверталась до ПП із заявою про виплату належної грошової суми при звільненні; відповідач підтвердив, що про вказану заяву було відомо директору ПП, яку вона отримала на сервіс обміну текстовими та іншими повідомленнями Вайбер; вона виконала вимоги діючого законодавства щодо направлення заяви про звільнення на адресу власника, що підтверджується відповідними доказами, які містяться в матеріалах справи; відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування щодо ОСОБА_1 від 31.01.2020 р., єдиний внесок ПП щодо позивачки не сплачувався з січня 2019 року і це свідчить про те, що ОСОБА_1 не табелювалася підприємством, а тому будь-які трудові відносини між позивачкою та ПП відсутні, - не заслуговують на увагу.

Позивачка, належними і допустимими доказами не довела, що вона особисто намагалась подати заяву від 06.12.2018 року директору ПП або що надіслана нею 27.12.2018 року заява від 06.12.2018 року рекомендованим листом з повідомленням про вручення була вручення ПП , як то 27.12.2018 року або у подальшому.

Відправлення фото заяви про звільнення з роботи за допомогою Вайбер не може визнаватись належною подачею такої заяви.

Належною подачею заяви про звільнення визнається подача заяви особисто або шляхом направлена рекомендованим листом чи на адресу електронної пошти (e-mail адрес) роботодавця (за наявності такої).

Згідно табелів обліку використання робочого часу за період січня 2019 року по листопад 2019 року, наданих відповідачем, позивачка ОСОБА_1 . як головний бухгалтер обліковується в ПП, проте у табелі відсутні відомості щодо відпрацьованого нею часу у вказаний період.

ОСОБА_4 , у будь-який час, може подати заяву про звільнення особисто або шляхом направлена рекомендованим листом чи на адресу електронної пошти (e-mail адрес) роботодавця (за наявності такої).

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Оскільки позивачка не довела своїх вимог, відсутні підстави для ствердження про порушення права на своєчасне отримання всіх виплат при звільненні, за захистом яких вона звернулася до суду.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою(ст. 376 ч. 1 п.п.1-4, 376 ч. 3 п. 3 ст. ЦПК України).

Приймаючи до уваги, що справу розглянуто за відсутності відповідача, який належним чином не сповіщався судом першої інстанції про час і місце розгляду справи і відповідач обґрунтував скаргу такою підставою, що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення,рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у позові з підстав, викладених у постанові суду.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).

Позивачка звільнена від сплати судових витрат, а витрати відповідача можуть бути компенсовані за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, ст. 376 ч.1 п.п.1-4, ч. 3 п. 3, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника приватного підприємства «Міські квіти» задовольнити.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2019 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_1 у позові до приватного підприємства «Міські квіти» про стягнення заборгованості по заробітній платі у вигляді заробітної плати за грудень 2018 року, щорічної та невикористаної відпустки, всього у розмірі 5 859,61 гривень, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 19 255,14 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і, відповідно до п. 2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 30.07.2020 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Г.Я. Колесніков