ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

05 серпня 2020 року

м. Харків

Справа № 643/16737/14-ц

Провадження № 22-ц/818/3656/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання Плахотніковій І.О.,

учасники справи:

скаржник ОСОБА_1 ,

заінтересована особа старший державний виконавець Московського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Єрьоменка Севастьяна Валеріановича,

стягувач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 , на рішення старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Єрьоменка Севастьяна Валеріановича, стягувач: ОСОБА_2 , за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 , на ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 07 травня 2020 року, постановлену суддею Хотян К.В., -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на рішення старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Єрьоменка Севастьяна Валеріановича.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 07 травня 2020 року провадження у справі закрито на підставі положень п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України - справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в особі свого представника ОСОБА_3 просить ухвалу суду першої інстанцї скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково не застосував правила ст.ст.447, 448 ЦПК України, що призвело до постановлення необгрунтованого судового рішення.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції обгрунтовано виходив з тих обставин, що скарга ОСОБА_1 на рішення старшого державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Єрьоменка С.В. стосується оскарження постанов державного виконавця про накладення арешту, стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, тому не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 125 Конституції України визначено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами ч.1 ст.18 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція).

Із змісту п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат на проведення виконавчих дій та накладення штрафу є окремими виконавчими документами.

На спірні правовідносини поширюється саме Закон України «Про виконавче провадження», згідно зі ст.1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із ч.2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою частиною 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

До юрисдикції адміністративних судів належать також справи про оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) під час примусового виконання постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні.

Вказаний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №766/740/17-ц, від 07 лютого 2019 року у справі №927/769/16.

Зі скарги на дії державного виконавця вбачається, що ОСОБА_1 просить:

скасувати постанову державного виконавця Московського ВДВС ГТУЮ у Харківській області від 19 листопада 2019 року ОСОБА_4 про накладення штрафу за невиконання вимоги державного виконавця у сумі 1700грн. на ОСОБА_1 ;

скасувати постанову державного виконавця Московського ВДВС ГТУЮ у Харківській області від 04 грудня 2019 року ОСОБА_4 про накладення штрафу за невиконання вимоги державного виконавця у сумі 3400грн. на ОСОБА_1 ;

скасувати постанову державного виконавця Московського ВДВС ГТУЮ у Харківській області від 09 грудня 2019 року ОСОБА_4 про стягнення витрат на проведення виконавчих дій у сумі 196,14грн. з ОСОБА_1 ;

скасувати постанову державного виконавця Московського ВДВС ГТУЮ у Харківській області від 09 грудня 2019 року ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 8346,00грн.

Із вказаних постанов державного виконавця Московського ВДВС ГТУЮ у Харківській області Єрьоменка С.В. вбачається, що держаним виконавцем накладено на боржника ОСОБА_1 штраф у розмірі 1700грн. та 3400грн. за невиконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 березня 2019 року у справі №643/16737/14-ц; стягнуто з боржника ОСОБА_1 витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 196,14грн. та виконавчий збір у розмірі 8346грн. з приводу виконання рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 березня 2019 року у справі №643/16737/14-ц.

Ці постанови є окремими виконавчими документами у виконавчому провадженні №59674788; сторонами є боржник ОСОБА_1 ; стягувач Московський ВДВС ГТУЮ у Харківській області

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 255 та п.4 ч.1 ст.374 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахування викладених обставин, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо закриття провадження у справі, оскільки даний спір повинен розглядатися за правилами адміністративного судочинства, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду, яка постановлена з додержанням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно положень ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Московського районного суду м.Харкова від 07 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повну постанову складено 13 серпня 2020 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді С.С. Кругова

О.В. Маміна