ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року м. Харків

Справа № 642/7163/19

Провадження № 22-ц/818/2557/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_1 ,

Відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватне акціонерне товариства «СК УНІКА» , Товариство з обмеженою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта»,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду в місті Харкові

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21 січня 2020 року, ухвалене суддею Ольховським Є.Б.,

у цивільній справі за позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому з урахуванням уточнень просив стягнути з ОСОБА_2 та ПАТ «СК УНІКА» матеріальну шкоду в розмірі 20943,70 грн., стягнути з ОСОБА_3 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» матеріальну шкоду в сумі 5235,93 грн., стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 165920 грн. та з ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 41480 грн. Також просив стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що внаслідок ДТП, яка мала місце 29 липня 2017 року, за участі автомобілів «Кіа» під керуванням ОСОБА_2 та «Шкода» під керуванням ОСОБА_3 він отримав тілесні ушкодження як пасажир автомобілю «Шкода». Вироками суду від 27 березня 2018 року та від 03 січня 2018 року у вказаному ДТП винними визнано обох водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Вказує, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав значні ушкодження, наслідком яких є отримання ушкоджень середньої тяжкості, вимушене хірургічне втручання, досить тривале лікування та реабілітація, втрата непрацездатності, призначення 3 групи інвалідності, неможливість утримувати непрацездатну матір, займатися підприємницькою діяльністю через стан здоров`я, яку в подальшому вимушений був закрити та неможливість займатися спортом, оскільки до цього він продовжував тренерську та суддівську роботу у спорті. В обґрунтування моральної шкоди зазначає, що вона полягає у фізичному болі та моральних стражданнях, вимушеній зміні звичного укладу життя, порушення нормальних життєвих зв`язків та знаходження у пригніченому стані. Також, позивач надав орієнтовний розрахунок витрат на правову допомогу з відповідними документами.

ОСОБА_2 через свого представника у відзиві на позов зазначив, що з позовними вимогами згоден частково. Вважає що відповідальність обох водіїв повинна бути по Ѕ. Оскільки витрати на лікування склали 13178,63 грн. та його відповідальність була застрахована у Приватного акціонерного товариства «СК УНІКА» зі страхової компанії на користь ОСОБА_1 потрібно стягнути 6589,32 грн. матеріальної шкоди та 5% моральної шкоди що складає 329,47 грн. Витрати на правову допомогу в розмірі 13000 грн. вважає не доведеними жодними доказами. Згоден відшкодувати позивачу моральну шкоду на загальну суму 20000 грн., оскільки вважає, що позивачем не підтверджено у повному обсязі доводи, на які він посилається як на підставу її відшкодування.

ОСОБА_3 у відзиві на позов зазначив, що оскільки його відповідальність була застрахована в ТОВ «Страхове товариство «Домінанта» саме вони повинні бут належним відповідачем в частині вимог про стягнення матеріальної шкоди позивачу. Щодо витрат на правову допомогу проти позову заперечував посилаючись на його безпідставність в цій частині. Відносно стягнення з нього моральної шкоди також позов не визнав, вказавши, що його діями ніяких моральних страждань позивачу не було завдано.

У запереченнях на уточнений позов ОСОБА_2 зазначив, що йому незрозуміло як можна стягувати збитки за страхувальника та зі страховика. Наполягав на солідарній відповідальності та в рівних частках провині водіїв в завданні травм та моральної шкоди позивачу.

У відзиві на позов ПРаТ «СК «УНІКА» зазначила, що з урахуванням обопільної провини в ДТП обох водіїв вони можуть відшкодувати тільки Ѕ витрат на лікування в розмірі 13178/2 = 6589,34 грн. Вважали, що витрати на правову допомогу можуть стягуватись тільки зі страхувальника, тобто ОСОБА_2 . Щодо відшкодування моральної шкоди свого ставлення не висловили.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21 січня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «СК УНІКА», Товариства з обмеженою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «СК УНІКА» на користь ОСОБА_1 суму матеріальної шкоди в розмірі 6 589.34 грн. Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» на користь ОСОБА_1 суму матеріальної шкоди в розмірі 5 235.93 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. В іншій частині позов залишено без задоволення. Сятгнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 2 942 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 2 942 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріалами справи не доведено належними та допустимими доказами (висновками відповідних експертиз, постановами або вироками суду тощо), що провина в ДТП ОСОБА_3 встановлена в 20%, а ОСОБА_2 в 80% як зазначив позивач у своїх уточнених позовних вимогах. З огляду на наведене суд виходив з наявності обопільної провини ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у завданні тілесних ушкоджень позивачу та враховує її як Ѕ з боку кожного. Також суд зазначав, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Крім того, оскільки витрати на правову допомогу ОСОБА_1 поніс під час кримінального провадження та у вказаному провадженні їх доля не вирішувалась суд погодився із запереченнями відповідачів щодо недоведеності вказаних витрат в цивільному провадженні, яке наразі розглядається, а отже і можливості їх віднесення до матеріальної шкоди завданої діями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Таким чином, позовні вимоги щодо відшкодування позивачу суми 13000 грн., яку він поніс як витрати на правову допомогу, однак відносить до завданої йому матеріальної шкоди задоволенню не підлягають, як не доведені належними та припустимими доказами. Разом з тим, суд розцінював як суттєві моральні страждання - порушення звичного ритму життя позивача, тривале лікування, отримання ним інвалідності внаслідок незаконних дії відповідачів, нервовий стрес викликаний недотриманням відносно нього вимог ПДРУ та вважав можливим і достатнім стягнути з відповідачів на його користь суму моральної шкоди в розмірі по 30000 гривень з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутої моральної шкоди та відмови в стягненні судових витрат у вигляді правничої допомоги та ухвалити нове судове рішення в цій частині, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду в оскаржуваній частині рішення не відповідають обставинам справи.

Вважає некоректним посилання суду на п.9 Постанови Пленуму ВСУ від 27.03.1992 як на підставу зменшення розміру моральної шкоди, оскільки у вказаному пункті йде мова про відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілого, в незалежності від форм власності, тоді як підставою для звернення з даним позовом стало вчинення шкоди здоров`ю позивача внаслідок ДТП.

В апеляційній скарзі зазначено, що ушкодження спричинені позивачу стали причиною тривалого фізичного болю під час лікування, яка іноді виникає і до цього часу. Вказує, що під час лікування постійно потребував сторонньої допомоги, не міг виконувати самостійно більшість звичних речей, отримав інвалідність, яка продовжена до 2021 року та має потребу у проведенні ще одного хірургічного втручання. Стверджує, що це поставило позивача в залежність від інших осіб, змінило назавжди його звичний уклад життя та позбавило його можливості займатися спортом. В обґрунтування скарги також вказано, що наведені обставини викликали у позивача постійні глибокі моральні страждання, що не було враховано судом та зроблено висновок без врахування принципу розумності та справедливості.

Щодо витрат на правничу допомогу вказує, що станом на час звернення з позовом позивач ще не мав жодних квитанцій про оплату наданих послуг, оплату яких він здійснив лише наприкінці січня 2020 року. Зазначає, що відповідно до п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України розмір вказаних витрат визначається згідно умов договору та на підставі доказів щодо обсягу послуг, які підлягають сплаті. Тоді як факт наданих адвокатом послуг підтверджується укладеним договором, а саме п.4.6. Крім того, часткове непогодження з рішенням суду знову потягло за собою звернення до представника та надання ним оплачуваних послуг.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , просить відмовити у її задоволенні, оскільки оскаржуване рішення є законним та ухвалене відповідно до норм матеріального і дотриманням норм процесуального права ні підставі повно і всебічно з`ясованих обставин справи. Вважає вимоги позивача недоведеними належними та допустимими доказами.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 просив залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, оскільки надані позивачем до суду апеляційної інстанції докази щодо оплати правничої допомоги не можуть бути прийняті. Крім того, ним не підтверджено належним чином розмір заявленої моральної шкоди та не спростовано висновки суду в оскаржуваній частині.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині стягнення моральної шкоди та відмови у стягненні судових витрат у вигляді правничої допомоги. Отже, рішення суду в іншій частині, а саме стягнення матеріальної шкоди, в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 29 липня 2017 року на трасі Київ-Харків-Довжанський поблизу фірми «ЛОСК» сталось ДТП за участі автомобілю «КИА» д/н НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 та автомобілем «Шкода» д/н НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 . Пасажиром автомобілю «Шкода» був ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження середнього ступені тяжкості та був визнаний інвалідок 3 групи. У вказаному ДТП встановлено обопільну провину обох водіїв.

Вироком Ленінського р/с м. Харкова від 03.01.2018 року ОСОБА_3 визнано винним за ч.1 ст. 286 КК України (с.с.37-38). Вироком Ленінського р/с м. Харкова від 27.03.2018 року ОСОБА_2 визнаний винним за ч. 1 ст. 286 КК України.

Під час розгляду вказаних кримінальних проваджень ОСОБА_1 цивільних позовів не подавав.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхове Товариство «Домінанта» на підставі договору страхування ( страховий поліс №АМ / 1352877 від 27.07.2017 року) з лімітом 200000 грн. за шкоду заподіяну життю та здоров`ю.

Цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «УНІКА» поліс № АК/0122463 строком з 27.08.2016 р. по 26.08.2017р. з лімітом 200000 грн. за шкоду заподіяну життю та здоров`ю.

Письмовими доказами доведена сума витрат що поніс ОСОБА_1 на лікування, в розмірі 13178, 63 грн.

Так, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведення позивачем заподіяння йому відповідачами майнової шкоди і в цій частині рішення не оскаржувалося. Висновок місцевого суду про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди на користь ОСОБА_1 також є правильним, однак розмір такого відшкодування в сумі по 30000 грн. з кожного відповідача, з урахуванням обставин ДТП та вимушених змін у житті позивача, зокрема тяжкості тілесних ушкоджень і тривалості лікування, не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості, у зв`язку з чим підлягає збільшенню.

Задовольняючи позов у частині відшкодування моральної шкоди на підставі ст.ст. 23, 1167 ЦК України, суд першої інстанції виходив із тривалості страждань позивача в зв`язку із завданням тілесних ушкоджень, порушення звичного ритму життя та отримання ним інвалідності внаслідок незаконних дій відповідачів, а також нервового стресу викликаного недотриманням відносно нього вимог ПДРУ.

Відповідно до частин першої, другої статті 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України)особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з пунктами 1, 3 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 3 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(далі - Постанова № 4), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Якщо законодавством встановлені межі відшкодування моральної шкоди, суд визначає її розмір з урахуванням цих меж. Визначивши розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен навести в рішенні відповідні мотиви (пункт 9 Постанови № 4).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, судова колегія погоджується з доводами апеляційної скарги щодо збільшення розміру відшкодування моральної шкоди.

Дійсно, матеріали справи свідчать, що у період з 29 липня 2017 року по 7 березня 2018 року позивач тривалий час хворів.

В результаті ДТП йому було встановлено інвалідність, тоді як до цієї події він вів активний спосіб життя і займався підприємницькою діяльністю. В уточненій позовній заяві ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 - 165920 грн., з ОСОБА_3 - 41480 грн. грошових коштів на відшкодування моральної шкоди.

Судова колегія вважає за можливе, виходячи з засад розумності і справедливості, з огляду на фактичні обставини ДТП, що обидва водії мали можливість уникнути зіткнення за умов дотримання ПДРУ і їх протиправні дії знаходяться у причинному зв`язку із ДТП, стягнути з відповідачів на відшкодування моральної шкоди грошові кошти у розмірі: з ОСОБА_3 - в межах заявленого позову 41480 грн., з ОСОБА_2 - 120000 грн.

Відповідно до ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю".

Проте, позивач позовних вимог до страхових компаній про стягнення моральної шкоди не заявляв. Що стосується витрат на правничу допомогу, то ці вимоги підлягають частковому задоволенню. Позивачу на його користь з відповідачів слід стягнути в рівних частках судові витрати за складення позовної заяви та апеляційної скарги в сумі (2000+2500) 4500 грн. по 2250 грн. з кожного.

Що стосується витрат на складення уточненого позову, то він складений на основі первісного позову, обов`язковість відповіді на відзив діючим цивільним законодавством не передбачена, витрати на складання інших заяв не є витратами в розумінні судових.

За таких обставин апеляційний суд в складі колегії суддів приходить до висновку про зміну рішення суду першої інстанції відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України в частині стягнення моральної шкоди, збільшивши її розмір моральної шкоди що підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача з урахуванням обставин дорожньо-транспортної пригоди, обставин справи та вимушених змін у житті позивача, що відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості, а також в частині стягнення витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21 січня 2020 року - змінити в частині стягнення моральної шкоди та судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на відшкодування моральної шкоди 120000 (сто двадцять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 ( НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_6 ) на відшкодування моральної шкоди 41480 (сорок одну тисячу чотириста вісімдесят) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) та ОСОБА_3 ( НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_6 ) судові витрати в сумі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) грн. в рівних частках по 2250 (дві тисячі двісті п`ятдесят) грн. з кожного.

В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Головуючий С.С. Кругова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук

повний текст постанови

складено 13 серпня 2020 року