Справа № 932/9346/20
Провадження №2з/932/94/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2020 суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кудрявцева Т.О., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ) ОСОБА_2 (адреса проживання: АДРЕСА_2 ) про забезпечення позову до подання позовної заяви до ОСОБА_3 (місце проживання АДРЕСА_3 ) про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

12.08.2020 року представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом заборони відчуження (накладення арешту) групи нежитлових приміщень № 39 загальною площею 262,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , що належать на праві власності ОСОБА_3 ; заборони суб`єктам державної реєстрації прав в розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», в тому числі виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській міській, районним у місті Києві державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам юридичним особам публічного права, у трудових відносинах з якими перебувають державні реєстратори, всім державним реєстраторам прав на нерухоме майно у розумінні Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», в тому числі нотаріусам, державним та приватним виконавцям, проводити дії щодо державної реєстрації (перереєстрації) прав власності, інших речових прав на групу нежитлових приміщень №39 загальною площею 262,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 .

В обґрунтування заяви представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 , посилається на те, що позивач має намір звернутися до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на нерухоме майно. ОСОБА_3 мешкає в м.Одеса та не користується особисто групою нежитлових приміщень №39 загальною площею 262,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 . Окрім того, вказані приміщення не придатні для проживання, а тому можуть бути використані з комерційною метою та бути вкладом в статутний капітал підприємства, а тому є велика вірогідність того, що ОСОБА_3 , дізнавшись про існування спору та подачу позовної заяви щодо визнання вказаного договору недійсним, буде намагатися використати спірну нерухомість в комерційних цілях, створивши юридичну особу і в подальшому продавши лише долю в статутному капіталі. Також, в заяві про забезпечення позову зазначено, що вказані міри забезпечення позову є співмірними з позовними вимогами, оскільки предмет позову повністю співпадає з його забезпеченням, так як за позовними вимогами відповідач має втратити на нього право власності в повній мірі.

13.08.2020 року до суду від представника позивача ОСОБА_2 надійшла заява про долучення до заяви про забезпечення позову копій: ухвали Київського районного суду м. Сімферополя від 21.11.2012 року, мирової угоди від 16.10.2012 року, технічного паспорту, договору купівлі-продажу від 15.06.2016 року, інформаційної довідки з реєстру нерухомості № 218723164 від 03.08.2020 року, свідоцтва про укладення шлюбу з апостилем, свідоцтва про смерть з перекладом.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, ознайомившись з копіями доданих до неї вищевказаних документів, суд вважає наступне.

Ввідповідно до ч.1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У відповідності до ч.1 ст. 149 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.2, 3 ст. 149 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною 1 ст. 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті. Відповідно до ч.6, 7, 8 цієї статті - залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

У відповідності до п.п. 1, 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого.

Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Як зазначає Пленум Верховного Суду України у постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

В заяві про забезпечення позову представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 посилається на те, що позивач має намір звернутися до Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на нерухоме майно. Разом з цим, в заяві не зазначено про визнання якого саме договору купівлі-продажу недійсним позивач має наміри звернутися до суду з позовом та відносно якого нерухомого майна позивач пред`являтиме позовні вимоги про визнання права власності, яким чином цей договір порушує права позивача і як саме невжиття вказаних в заяві позивачем заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання майбутнього рішення суду, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона має намір звернутися до суду.

З заяви про забезпечення позову, а також з долучених до заяви на підтвердження вимог позивача копій документів суд не має змоги пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір, який саме, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність видів забезпечення позову, які просить застосувати позивач, позовним вимогам.

Зазначені заявником обставини, що викладені у заяві про забезпечення позову, не обґрунтовують необхідності в застосуванні вказаних ним у заяві видів забезпечення позову, враховуючи те, що заява позивача не містить належного обґрунтованого припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його задоволення.

Крім того, не надано жодних доказів тому, що існує загроза відчуження вказаного нерухомого майна, або невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З урахуванням вимог, викладених в заяві про забезпечення позову, відсутності доказів, які можуть підтвердити обґрунтованість вжиття заходів забезпечення позову, про застосування яких просить у заяві позивач, відсутності можливості у суда з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду і обсягу забезпечення позову, який просить застосувати позивач, майбутнім його прозовним вимогам, заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-159, 260 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання права власності на нерухоме майно - відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повного тексту ухвали суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повного тексту ухвали суду.

Суддя Т.О. Кудрявцева