ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

04 серпня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 736/1158/19

Головуючий у першій інстанції - Кутовий Ю. С.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/706/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Онищенко О.І., Харечко Л.К.

секретар: Поклад Д.В.

сторони:

позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області у складі судді Кутового Ю.С. від 13 лютого 2020 року, місце ухвалення рішення м.Корюківка, дата складання повного тексту рішення 24.02.2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення з житлового будинку,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка є дочкою ОСОБА_1 , звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 про виселення із житлового приміщення. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вказували, що після розірвання шлюбу з позивачем ОСОБА_2 , відповідач залишився проживати у житловому приміщенні, яке належить на праві власності позивачам - по 1/2 частині. Оскільки відповідач ОСОБА_3 перешкоджає позивачам, як власникам, вільно користуватись своїм житлом, не приймає участі в оплаті комунальних послуг, вчиняє сварки, що негативно впливає на позивачів та дітей, при цьому в добровільному порядку відмовляється від виселення з квартири, позивачі просили виселити відповідача ОСОБА_3 з житлової квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 13.02.2020 року задоволено позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виселення. Виселено ОСОБА_3 з житлової квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Судом стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 768 грн. 40 коп. судових витрат.

Додатковим рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 02.06.2020 року резолютивну частину рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 13.02.2020 року доповнено наступним абзацом: "Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 3 200 грн. в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу".

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції від 13.02.2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Доводи апеляційної скарги вказують, що рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 13.02.2020 року є незаконним, необґрунтованим, ухваленим судом при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, при цьому судом порушено норми матеріального права. В доводах апеляційної скарги відповідач ОСОБА_3 зазначає, що він вселився до спірної квартири, як член сім`ї власника, після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 він продовжує користуватись спірною квартирою, приймає участь у оплаті комунальних платежів, займається вихованням малолітньої дочки, тримає невелике господарство, забезпечує сім`ю продуктами харчування, він пов`язаний з позивачами спільним побутом. Доводи апеляційної скарги з посиланням на статтю 47 Конституції України, статті 9, 64, 156 Житлового Кодексу УРСР, статтю 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, стверджують про відсутність підстав для задоволення вимог заявленого позову. При цьому доводи апеляційної скарги вказують, що більше 15 років ОСОБА_3 проживає у спірній квартирі, іншого житла він не має, працює у м.Корюківка. Доводи апеляційної скарги зазначають, що виселення ОСОБА_3 із спірної квартири призведе до того, що він не зможе в повній мірі піклуватись про свою дочку, займатися її вихованням та спілкуватися з нею.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять залишити апеляційну скаргу без задоволення у зв`язку з її безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 13.02.2020 року.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивачів - адвокат Загалець О.М. просив залишити апеляційну скаргу без задоволення у зв`язку з її безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 13.02.2020 року.

В судове засідання апеляційного суду позивачі, відповідач, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи (а.с.158-163), не з`явились. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 16.01.2001 року (а.с.18), спірна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві власності ОСОБА_1 - 1/2 частина та ОСОБА_2 - 1/2 частина. Позивачі зареєстровані за вказаною адресою (а.с.13,зворот, 15,16). По справі встановлено, що після перейменування вказана адреса є наступною: АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 18.04.2019 року (а.с.17) було розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 10.07.1999 року у Корюківському відділі реєстрації актів громадянського стану Чернігівської області, актовий запис №34. З рішення суду вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно даних Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернігівській області (а.с.46), відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , але фактично проживає по спірною адресою. При цьому, в апеляційній скарзі (а.с.103-107) ОСОБА_3 зазначає адресу реєстрації: АДРЕСА_4 .

З довідки ПрАТ "Слов`янські шпалери - КФТП" від 21.08.2019 року №171 (а.с.37) вбачається, що ОСОБА_3 з 24.07.2017 року працює на посаді верстатника деревообробних верстатів у ПрАТ "Слов`янськів шпалери - КФТП", за період з 01.02.2019 року по 31.07.2019 року доход ОСОБА_3 становить 62 769 грн. 68 коп.

Постановою Корюківського районного суду Чернігівської області від 06.03.2017 року (а.с.82) ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 статті 173-2 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення - 30 годин громадських робіт.

Постановою Корюківського районного суду Чернігівської області від 20.03.2019 року (а.с.84) ОСОБА_3 було визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 статті 173-2 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн.

З ухвали Корюківського районного суду Чернігівської області від 16.09.2019 року (а.с.83) вбачається, що обвинуваченого ОСОБА_3 було звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям. Кримінальне провадження за №0000240 від 09.08.2019 року щодо ОСОБА_3 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 статті 125 КК України - закрито.

Вищезазначені судові рішення містять в собі відповідну інформацію щодо протиправної поведінки ОСОБА_3 по відношенню до ОСОБА_2 , за місцем проживання: АДРЕСА_1 .

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 13.02.2020 року, задовольняючи вимоги заявленого позову про виселення відповідача ОСОБА_3 із спірної квартири, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок суду першої інстанції про задоволення вимог заявленого позову не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 13.02.2020 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги відповідач ОСОБА_3 зазначає, що він вселився до спірної квартири, як член сім`ї власника, після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 він продовжує користуватись спірною квартирою, приймає участь у оплаті комунальних платежів, займається вихованням малолітньої дочки, тримає невелике господарство, забезпечує сім`ю продуктами харчування, він пов`язаний з позивачами спільним побутом. Доводи апеляційної скарги з посиланням на статтю 47 Конституції України, статті 9, 64, 156 Житлового Кодексу УРСР, статтю 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, стверджують про відсутність підстав для задоволення вимог заявленого позову. При цьому доводи апеляційної скарги вказують, що більше 15 років ОСОБА_3 проживає у спірній квартирі, іншого житла він не має, працює у м.Корюківка. Доводи апеляційної скарги зазначають, що виселення ОСОБА_3 із спірної квартири призведе до того, що він не зможе в повній мірі піклуватись про свою дочку, займатися її вихованням та спілкуватися з нею.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 13.02.2020 року, виходячи із наступного.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до приписів статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Згідно з ч.1, ч.2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Частиною 1 статті 321 ЦК України регламентовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужим нерухомим майном в певних межах, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна можливості володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.

Згідно із ч.1 статті 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до ч.2 статті 406 ЦК України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

З наведеного можна дійти висновку, що особа, яка вселилася у житло в якості члена сім`ї власника житлового приміщення, набуває право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є особистим сервітутом.

Враховуючи викладене, у даній справі підставою виникнення особистого сервітуту на спірну квартиру для ОСОБА_3 стала сукупність обставин: укладення шлюбу з ОСОБА_2 , відсутність заперечень власників спірної квартири щодо вселення відповідача.

Право такої особи на користування чужим майном, за наявності обставин, які мають істотне значення, зокрема, у разі припинення сімейних відносин, підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі ч.2 статті 406 ЦК України.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин апеляційний суд на підставі приписів ч.4 статті 263 ЦПК України враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду від 01.07.2020 року у справі №760/25584/18, провадження №61-5749св20.

Отже, відповідно до частини другої статті 406 ЦК України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Критерій "істотності" є оціночним поняттям та підлягає встановленню в залежності від обставин кожної конкретної справи.

По справі встановлено, що позивачі, як на підстави для задоволення позовних вимог про виселення відповідача із спірної квартири, посилались на такі обставини: припинення сімейних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; вчинення відповідачем домашнього насилля по відношенню до колишньої дружини, що також негативно впливає на дітей; відсутність побутових спільних стосунків між позивачами та відповідачем.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 13.02.2020 року відносно того, що вказані обставини у своїй сукупності дають підстави для припинення сервітуту відповідача на підставі ч.2 статті 406 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що відповідач пов`язаний з позивачами спільним побутом, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 13.02.2020 року, оскільки на підтвердження вказаних обставин ОСОБА_3 не надано суду належних та достатніх доказів у розумінні статей 77,80 ЦПК України. Відповідно до приписів ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що відповідач працює у м.Корюківка, а також, що виселення ОСОБА_3 із спірної квартири призведе до того, що він не зможе в повній мірі піклуватись про свою дочку, займатися її вихованням та спілкуватися з нею. На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 13.02.2020 року відносно встановлення по справі підстав для припинення сервітуту відповідача на підставі ч.2 статті 406 ЦК України.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 13.02.2020 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 13 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: