ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року

м. Харків

справа № 638/1525/19

провадження № 22-ц/818/1488/20

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря судового засідання - Супрун Я.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2019 року в складі судді Штих Т.В.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором безвідсоткової ставки у розмірі 135721,32 грн та судові витрати.

Позов мотивований тим, що 07 вересня 2018 року між ним та відповідачем було укладено договір безвідсоткової позики. За умовами договору позивач передав відповідачу в позику грошові кошти у сумі 3120 доларів США на строк до 17 жовтня 2018 року. Проте відповідач не виконав свої зобов`язання та грошові кошти не повернув. На неодноразові звернення про добровільну сплату заборгованості відповідач не реагує. Узв`язку із порушенням відповідачем своїх зобов`язань за договором позики, утворилась заборгованість у розмірі 135721,32 грн, яка складається з: заборгованості за договором - 85561,91 грн, інфляційного збільшення суми боргу - 1891,94 грн, трьох відсотки річних за весь час прострочення сплати суми боргу - 780,61 грн, пені в розмірі 0,5 відсотків від суми боргу за весь час прострочення сплати суми боргу - 47486,86 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 28 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 07.09.2018 року 85561,91 грн, інфляційне збільшення суми боргу 1891,94 грн, три відсотки річних за весь час прострочення сплати суми боргу у розмірі 780,61 грн, пеню в розмірі 0,5 відсотків від суми боргу за весь час прострочення сплати суми боргу в розмірі 47486,86 грн, суму судового збору в розмірі 1360,12 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач взятих на себе за договором позики зобов`язань щодо повернення отриманих у позику коштів належним чином не виконав. Договір позики є відплатним і розмір процентів у випадку їх не встановлення договором визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Таким чином, правовими наслідками цього є стягнення з відповідача заборгованості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, рівності сторін. Суд першої інстанції позбавив відповідача надати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. Крім того зазначив, що 17.09.2018 року повернув борги ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Цього ж дня ОСОБА_4 та ОСОБА_5 знищили розписку та договір займу, а ОСОБА_1 так і не повернув. На його нагадування позивач не реагував, а потім взагалі зник. У відзиві на позов, відповідач зазначив на ці факти та просив допитати з цього приводу свідків, але суд першої інстанції не звернув уваги на ці факти.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін посилаючись на те, що відповідачем не надано доказів які підтверджували належним чином факт повернення суми позики. Щодо свідків позивач зазначив, що їх свідчення не можуть бути належними доказами виконання відповідачем обов`язку щодо повернення суми позики, оскільки вони є співробітниками та підлеглими відповідача, окрім того, не бачили та не могли бачити факту повернення суми позики.

Дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 07 вересня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір безвідсоткової позики, згідно з умовами якого позивач передавав відповідачеві грошові кошти у сумі 3120 доларів США. Термін повернення був зазначений 17 жовтня 2018 року ( надалі Договір (т.1 а.с. 7)).

Пунктом 5.4 Договору передбачено, що у випадку порушення строку займу позичальник зобов`язується сплатити неустойку в розмірі 0,5% в день від суми боргу за кожен день прострочки. Сплата неустойки не звільняє позичальника від сплати основного боргу.

Позивач, прийняті на себе зобов`язання за договором позики виконав в повному обсязі, що підтверджується розпискою складеною на виконання умов договору позики (т.1 а.с. 8).

В матеріалах справи відсутні докази підтверджуючі факт виконання ОСОБА_2 зобов`язання щодо повернення грошових коштів до 17 жовтня 2018 року.

Суд першої інстанції вважав доведеним факт ухилення відповідача від виконання умов договору позики щодо повернення займу у строк до 17 жовтня 2018 року і правильно керувався положеннями ст.ст. 1046, 1047 1049 ЦК України, що регулюють поняття та порядок виконання договору позики та положеннями ст.ст.526, 530, 533, 612, 612, 625, 626, що регулюють порядок виконання зобов`язань за договором і встановлюють наслідки їх порушення.

Наданим позивачем розрахунком заборгованості за договором позики підтверджується, що розмір заборгованості відповідача станом на 05 лютого 2019 року складає 135721 грн. 32 коп., з яких: еквівалент 3120 дол. США - 85561, 91 грн.; інфляційне збільшення боргу 1891, 94 грн., 3 відсотки річних за період з 18.10.2018 року по 05.02.2019 року - 780, 61 грн.; пеня відповідно до п. 5.4 договору за період з 18.10.2018 по 05.02.2019 у розмірі 47486, 86 грн.

Розрахунок суми боргу відповідачем не оскаржувався.

Зазначене свідчить про неналежне виконання ОСОБА_2 умов договору, що відповідно до ст. ст, 1046, 1049 ЦК України надає право позивачу вимагати повернення суми боргу.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав взятих на себе за договорами позики зобов`язань з повернення коштів, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з урахуванням індексу інфляції, трьох відсотків річних та пені відповідно до п. 5.4 договору є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Заперечення відповідача та доводи апеляційної скарги щодо виконання позичальником умов договору та своєчасне повернення грошових коштів належними та допустимими доказами не підтверджені.

Апелянтом не враховано, що договір позики укладено у письмовій формі що підтверджується самим договором та складеною розпискою щодо отримання грошових коштів на виконання умов договору позики. Оскільки договір позики укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші були повернуті у повному обсязі.

Показання свідків не є допустимим доказом на підтвердження факту виконання зобов`язання за договором позики, оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Випадки, коли показання свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, прямо визначені у ЦК, зокрема у ч.2 ст.937 ЦК, ч.3 ст.949 ЦК.

Розписка знаходиться у позивача, що не заперечувалось відповідачем під час судового розгляду справи та вбачається з доводів апеляційної скарги.

Письмові пояснення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які були додані до апеляційної скарги, не є показами свідків в розумінні вимог ст. ст. 76, 90 ЦПК України та належним і допустимим доказом у справі, які підтверджують факт виконання зобов`язання згідно письмового договору позики.

Таким чином, оскільки відповідачем не заперечується факт надання розписки від 07 вересня 2018 року та отримання в борг грошей, і не надано належних та допустимих доказів на підтвердження погашення боргу, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 висновків суду не спростовують, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.

Враховуючи, що вимоги апеляційної скарги залишено без задоволення судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2019року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 серпня 2020 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В. Котелевець

Н.П. Пилипчук