КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2020 року м. Київ

Справа № 758/10818/19

Апеляційне провадження №22-ц/824/7360/2020

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В. суддів: Андрієнко А.М., Поліщук Н.В. за участю секретаря Дроздової Ж.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду м. Києва, постановлену під головуванням судді Корнілової Ж.О. 22 серпня 2019 року в м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Подільської районної у м. Києві державної адміністрації про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В

У серпні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду першої інстанції із вищевказаною позовною заявою, в якій просили: зобов`язати Подільську районну у м. Києві державну адміністрацію оформити передачу в приватну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 , в рівних чатинах (по 50%).

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 22 серпня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Подільської районної у м. Києві державної адміністрації про зобов`язання вчинити дії.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги стосуються публічно-правового спору позивача з суб`єктом владних повноважень, оскільки розгляду підлягає питання про зобов`язання оформити приватизаційні документи на квартиру (житловий блок) АДРЕСА_1 з підстав, передбачених ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», а тому позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погодився із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 , його представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність та необґрунтованість судового рішення, як такого, що постановлене з порушенням норм процесуального права. Представник позивача вказує на те, що позивачами вже подався аналогічний позов до Окружного адміністративного суду м. Києва, однак ухвалою адміністративного суду у відкритті провадження було відмовлено.

На підставі викладеного, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується зворотніми повідомленнями про вручення, причини неявки суду не повідомили. Тому в порядку ч.3 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглядати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що в серпні 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Подільського районного суду м. Києва із позовом до Подільської районної у місті Києві державної адміністрації про зобов`язання вчинити дії, в якому просили зобов`язати Подільську районну у місті Києві державну адміністрацію оформити передачу в приватну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартири (житлового блоку) АДРЕСА_1 в рівних частках.

Позовна заява мотивована тим, що листом від 29 березня 2019 року № 106/25/П-853 Подільська районна в місті Києві державна адміністрація відмовила в оформлені приватизаційних документів на квартиру (житловий блок) АДРЕСА_1 з підстав передбачених ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», за наявності іншого власного житла.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 186 ЦПК України визначені підстави для відмови у відкритті провадження у справі.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно із п.п. 1,2,7 ст. 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг

Відповідно до ч.1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Конституційний Суд України в Рішенні від 16 квітня 2009 року №7-рп/2009 зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До нормативних належать акти, які встановлюють, змінюють чи припиняють норми права, мають локальний характер, розраховані на широке коло осіб та застосовуються неодноразово, а ненормативні - це акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб`єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію.

Органи місцевого самоврядування можуть бути як суб`єктами приватних правовідносин, так і суб`єктами публічних правовідносин. Причому статус державних чи місцевих органів влади визначається виключно нормами публічного права, незалежно від того, які права - цивільні чи публічні вони мають намір реалізувати.

У порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року (справа № 6-2139цс15) та 02 березня 2016 року (справа № 6-14цс16).

З матеріалів даної справи вбачається, що позивачі у позовній заяві просили суд зобов`язати Подільську районну у місті Києві державну адміністрацію оформити передачу в приватну власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартири (житлового блоку) АДРЕСА_1 в рівних частках. Тобто, предметом розгляду у даній справі є бездіяльність Подільської районної у місті Києві державної адміністрації, яка полягає у неприйнятті рішення про передачу у власність житлового приміщення. Отже, спір пов`язаний з реалізацією житлових прав громадян, зокрема прав на користуванням жилим приміщенням, його приватизацію, тобто із цивільним правом. Відповідач у таких відносинах владних управлінських функцій щодо позивачів не здійснює, а є особою, яка представляє власника майна житлового фонду.

Крім того, спір про захист права конкретної фізичної особи на житло є не публічним, а приватно-правовим. Держава, юридичні особи публічного права, можуть бути учасниками цивільних відносин, а розгляд такого спору між ними проводиться за правилами цивільного судочинства.

У даному випадку той факт, що відповідачем є Подільська районна у місті Києві державна адміністрація, не змінює правову природу спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий.

За таких обставин, права, за захистом яких звернулись позивачі до суду, виникають саме із цивільних (житлових) правовідносин, а тому мають розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи викладене, помилковими є висновки суду першої інстанції про те, що вказані позовні вимоги мають розглядатися за правилами адміністративного судочинства, що стало підставою для відмови у відкритті провадження за вказаним позовом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 22 серпня 2019 року - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її постановлення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: В.В.Соколова

Судді: А.М.Андрієнко Н.В.Поліщук

Повний текст постанови складений 29 липня 2020 року