ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2979/19
Провадження №2/477/184/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2020 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання Бітюковою С.В.,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області про встановлення юридичного факту та визнання права власності на майно в порядку спадкування,

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області про визнання права власності на частину земельної ділянки в порядку спадкування

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із первісним позовом до ОСОБА_2 та до Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та на земельну ділянку, площею 5,46 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування своїх вимог вказував, що після смерті матері залишилося в спадок зазначене нерухоме майно, яке він, як спадкоємець за законом першої черги, не взмозі оформити в нотаріальному порядку через відсутність правовстановлюючих документів на спадкову нерухомість та через наявність іншого спадкоємця відповідача ОСОБА_2 , який прийняв спадщину.

Вказуючи, що він прийняв спадщину, але оскільки правовстановлюючі документи були втрачені, а між ним та братом ОСОБА_2 була досягнута домовленість про розподіл спадщини, за яким йому відходить зазначений будинок та ділянка, тому просив винести рішення про визнання за ним права власності на дане спадкове майно.

Крім того просив встановити родинні відносини між ним та спадкодавцем, оскільки в написанні їх прізвища є відмінність: ОСОБА_4 - ОСОБА_5 .

Під час розгляду справи відповідач ОСОБА_2 подав суду зустрічну позовну заяву, яка ухвалою суду від 23 січня 2020 року була прийнята до спільного розгляду з первісним позовом. В ній він просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 на 1/2 частину тієж земельної ділянки, площею 5,46 га, виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області.

В обґрунтування свого зустрічного позову зазначив, що за домовленістю між ним та братом ділянку вони повинні успадкувати по 1/2 частині кожен, а житловий будинок повністю брат ОСОБА_1 . Проте оформити спадщину в нотаріальному порядку він не має можливості через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів. Тому просив визнати за ним право власності на ділянку в судовому порядку.

В судове засідання сторони не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, надали суду заяви з проханням розглядати справу без їх участі, наполягала на задоволенні своїх позовів.

Суд, вважаючи за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов до наступного висновку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Лупареве Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області померла громадянка ОСОБА_3 .

Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно у виді житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка, площею 5,46 га, виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в межах Галицинівської сільської ради Жовтневого (тепер Вітовського) району Миколаївської області, а також квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Земельна ділянка належала їй на підставі державного акту серії ЯА № 548043, виданого 30 вересня 2005 року Жовтневою районною державною адміністрацією (тепер Вітовська районна державна адміністрація) Миколаївської області.

А житловий будинок вона набула у власність за належно оформленим договором купівлі-продажу від 08 листопада 2001 року.

Часом відкриття спадщини є день його смерті.

На час її смерті діяли положення Цивільного кодексу України 2003 року ( далі ЦК України).

Цивільний кодекс України передбачає два види спадкування: за законом і за заповітом (ст. 1217 ЦК України).

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. ' Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України).

За свого життя ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений 16 жовтня 2002 року секретарем виконавчого комітету Лиманівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області, відповідно до якого, на випадок своєї смерті, належну їй на праві власності квартиру, розташовану за адресою:

АДРЕСА_2 , заповіла ОСОБА_2 , тобто позивачу за зустрічним позовом.

З врахуванням того, що заповітом охоплено тільки квартиру, то інше майно після її смерті повинно спадкуватися за законом.

ЦК України вирізняє п`ять черг спадкування, визначені ст.ст. 1261-1265.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідно до ст 1261 ЦК України, відноситься до спадкоємців першої черги за законом.

Інших спадкоємців за законом, які б прийняли спадщину, судом не встановлено.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених 1259 цього Кодексу.

Положення ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Відповідно до довідки Галицинівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області від 17 жовтня 2019 року на час смерті ОСОБА_3 з нею проживав син ОСОБА_2 , тобто позивач за зустрічним позовом.

Крім того, згідно зі спадковою справою, заведеною Вітовською державною нотаріальною конторою Миколаївської області після смерті ОСОБА_3 , із заявою про прийняття спадщини в передбачений законом шестимісячний строк також звернувся інший її син ОСОБА_1 позивач за первісним позовом.

Таким чином вони є спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 за законом на вказані житловий будинок та земельну ділянку.

В той же час за письмовим роз`ясненням нотаріуса неможливо оформити спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на цю спадщину.

За пунктами 4.1 та 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність інших спадкоємців та склад спадкового майна з підтверджуючими документами, а за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтв про право на спадок правовстановлюючих документів, нотаріус роз`яснює йому вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Так, правовстановлюючі документи на земельну ділянку у виді державного акту та договору купівлі-продажу будинку були втрачені за невідомих обставин, проте наявність їх копій та довідками сільської ради і БТІ підтверджується право власності на землю та будинок.

З матеріалів справи вбачається, що у сторін відсутня можливість отримати оригінали правовстановлюючих документів у позасудовому порядку через зміни у законодавстві щодо порядку оформлення права власності на нерухомість та через смерть власника.

Крім того перепоною в оформленні спадщини є непідтвердження позивачем за первісним позовом родинних відносин зі спадкодавицею: він має прізвище ОСОБА_4 , вона - ОСОБА_5 .

Згідно зі ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи і про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

В ч. 1 ст. 315 цього ж Кодексу визначено які суд розглядає факти, що мають юридичне значення суд розглядає.

З положень ст. 316 ЦПК України вбачається, що у разі справи про окреме провадження повинні розглядатися спільно в одному провадженні разом з позовними вимогами. Які стосуються визнання права власності на майно. Тобто позивачем правомірно заявлено до суду прохання встановити факт родинних відносин разом з вимогою визнати за ним право власності на спадкове майно.

Згідно із паспортом позивача він має повне ім`я (ст. 28 ЦК України) ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ці ж данні підтверджуються копією свідоцтва про його народження (а.с. 10). в якому його прізвище на російській мові записано ОСОБА_6 . В ньому зазначено, що його мати ОСОБА_7 (на російській мові).

В свідоцтві про її смерть зазначено на українській мові її повні дані ОСОБА_3 .

Слід зробити висновок, що при перекладі прізвища позивача за первісним позовом було допущено відмінне написання від прізвища матері: ОСОБА_8 Ілов - ОСОБА_9 .

В той же час, виходячи зі співпадання їх прізвищ (крім однієї букви), місця народження, місця смерті, місця проживання вбачається, що померла ОСОБА_3 є матір`ю позивача ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що будинок та земельна діляка належали ОСОБА_3 і це майно входить до складу спадщини після її смерті, а тому в порядку спадкування повинно відійти спадкоємцям.

За загальним правилом, виписаним в ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного зі спадкоємців за законом є рівними.

В ЦК України прямо не було передбачено можливості розподілу між спадкоємцями видів спадщини спадкового майна.

В той же час, в ч.ч. 2 та 3 ст. 1267 ЦК України передбачено, що спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них, а якщо ж це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, зміна розміру часток у спадщині спадкоємцями має бути вчинена за письмовою угодою, посвідченою нотаріусом (частини 2 та 3).

Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.

Таким чином законом, хоча й визначена рівність часток спадкоємців у спадщині, однак не заборонено розподіл видів спадщини між ними (в тому числі нерухомого та рухомого майна) відповідно до їх законних часток, що і було вчинено спадкоємцями після смерті матері ОСОБА_3 .

Так, згідно письмового договору, укладеного між ними 18 січня 2009 року, вони домовилися, що після смерті матері у власність ОСОБА_1 переходить житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , у власність ОСОБА_2 квартира АДРЕСА_3 того АДРЕСА_4 . Також, вони домовилися, що земельна ділянка товарного сільськогосподарського призначення, площею 5,46 га, розділяється між ними в рівних частках по 1/2 частині кожному.

Нотаріально укласти договір про це вони не мають можливості через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

З тих же підстав вони не можуть вирішити питання оформлення права власності на нерухоме майно у порядку спадкування в нотаріальному порядку.

Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, позивачі не можуть захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ними права на нерухомість в порядку спадкування за законом згідно досягнутої між ними домовленості.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 309, 315, 316 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Первісний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити юридичний факт родинних відносин, відповідно до якого ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 5,46 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Галицинівської сільської ради Вітовського району (раніше територія Лиманівської сілсьької ради Жовтневого району) Миколаївської області, яка належала померлій відповідно до державного акту серії ЯА № 548043, виданого 30 вересня 2005 року Жовтневою (тепер Вітовською) районною державною адміністрацією Миколаївської області.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з господарськими та побітовими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 5,46 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Галицинівської сільської ради Вітовського району (раніше територія Лиманівської сілсьької ради Жовтневого району) Миколаївської області, яка належала померлій відповідно до державного акту серії ЯА № 548043, виданого 30 вересня 2005 року Жовтневою (тепер Вітовською) районною державною адміністрацією Миколаївської області.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Жовтневий районний суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину рішення, його повний текст складено на 30 липня 2020 року.

Суддя Р.В. Козаченко