Справа № 467/900/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2020 року Арбузинський районний суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Кірімової О.М.,

за участю секретаря судового засідання Сіваченко Ю.І.,

представника відповідача Буйденко С.В ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Арбузинка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом, в якому просить стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з урахуванням уточнень до позову заборгованість у розмірі 755157,65 доларів США, що відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.04.2015 року за курсом долару 21,44 становить 16189580 грн. 09 коп. та судові витрати, а також стягнути з ОСОБА_3 1000 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що ОСОБА_4 згідно кредитного договору № 14.13390 від 20 вересня 2007 року, отримав кредит у розмірі 200000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту 19 вересня 2012 року.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що відповідач ОСОБА_4 виконує свої зобов`язання за Договором щодо повернення кредитних коштів неналежним чином, внаслідок чого заборгованість за договором станом на 17 квітня 2015 року складає 755157,65 доларів США, з яких: 160272,57 доларів США заборгованість за кредитом, 280976,94 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом, 277937,15 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 11.66 доларів США штраф (фіксована частина), 35959,33 доларів США штраф (процентна складова).

Позивач просив суд стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 755157,65 доларів США, що еквівалентно 16189580 грн. 09 коп. та судові витрати.

Також, у відповідності до договору поруки № 02/ДЗ від 15 серпня 2014 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_3 кредитний договір між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 забезпечено порукою у розмірі 1000 грн., які позивач також просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь.

Заочним рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 05 серпня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 позовні вимоги про стягнення заборгованості задоволено частково. Вирішено стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 15418612 грн. 05 коп.; стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 1000 грн.; стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача судовий збір в сумі 1822 грн.; стягнути з ОСОБА_5 на користь позивача судовий збір в сумі 1822 грн.; стягнути ОСОБА_3 на користь позивача судовий збір в сумі 10 грн.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 28.02.2020 року заяву відповідача ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення задоволено, рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 05.08.2015 року скасовано.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, але враховуючи його заяву (а.с.24) про підтримання позовних вимог та розгляд справи у відсутність представника позивача, суд ухвалив рішення без участі представника банку за наявними в матеріалах справи доказами.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що позивач 30 вересня 2009 року звертався до Василівського районного суду Запорізької області з вимогами про звернення стягнення за цим же кредитним договором чим змінив строк погашення заборгованості в повному обсязі, а тому з даним позовом звернувся до суду пропустивши строк позовної давності. Просила суд відмовити в задоволенні позову у зв`язку з пропуском позовної давності, надавши суду про таке відповідну заяву.

Вислухавши думку представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Так, судом встановлено, що 20 вересня 2007 року між закритим акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_4 (позичальник) укладено Кредитну Угоду № 14.13390 за умовами якої Банк надав позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу в сумі 200000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом на споживчі цілі, з кінцевим терміном повернення кредиту 10 вересня 2012 року, що відповідає договору про видачу траншу від 25вересня 2007 року та графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди (а.с. 8-12).

Згідно до п. 6.1. Кредитної Угоди при порушенні Позичальником будь-якого із зобов`язань: по сплаті відсотків за користування кредитом, передбачених п. п. 2.2.2, 2.3.1, 2.3.2., 2.3.3., 2.4.1., 4.1., 4.2., 4.3., 4.4. Кредитної Угоди: п. п. 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 Договору про видачу траншів, а також графіком погашення, термінів повернення кредиту, передбачених п. п. 4.5, 4.6 Договору про вил дачу Траншу, Позичальник повинен сплачувати Банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період, за який виплачується пеня.

Відповідно до п. 2.3.3. Кредитної Угоди банк має право на свій розсуд, при порушенні Позичальником будь-якого зобов`язання, передбаченого умовами Кредитної Угоди вимагати від Позичальника дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування.

В забезпечення виконання зобов`язань даної Кредитної Угоди 20 вересня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладено договір поруки № 14.13390-04 відповідно до якого останній зобов`язувався відповідати перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. (а.с. 13).

Крім того, кредитний договір забезпечено шляхом укладення з ОСОБА_3 договору поруки № 02/ДЗ від 15.08.2014 року, що обмежується сумою 1000 грн. (а.с. 14-15).

Відповідач свої зобов`язання за договором щодо повернення кредитних коштів не виконав, внаслідок чого виникла заборгованість за вказаним кредитним договором, яка станом на 17 квітня 2015 року, згідно доданого до справи розрахунку (а.с. 5-6), становить 755157,65 доларів США, з яких: 160272,57 доларів США заборгованість за кредитом, 280976,94 доларів США заборгованість за процентами за користування кредитом, 277937,15 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, 11.66 доларів США штраф (фіксована частина), 35959,33 доларів США штраф (процентна складова).

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 01 липня 2010 року, вимоги ПАТ КБ „Приватбанк задоволено. Передано в заклад на відповідальне зберігання ПАТ КБ „Приватбанк шляхом вилучення у ОСОБА_7 належне йому на праві власності заставлене майно, яке зазначене в договорі застави № 14.13390-02 від 24.09.2007 року.

Звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитною угодою №14.133390 від 24.09.2007 року в розмірі 1604352,58 грн. на майно, яке зазначено в договорі застави № 14.13390-02 п. 6 від 24.09.2007 року. Звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості за кредитною угодою № 14.133390 від 24.09.2007 року в розмірі 1604352,58 грн. на предмет іпотеки і належить на праві власності ОСОБА_7 нерухоме майно зазначене в договорі іпотеки№14.13390-01 (а.с.42-45).

Із змісту вказаного рішення суду слідує, що термін повернення кредиту не пізніше 19 вересня 2012 року.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 20 жовтня 2010 року рішення Василівського районного суду Запорізької області від 01 липня 2010 року залишено без змін. (а.с.46-48)

Рішення набрало чинності, але до цього часу не виконано, що не заперечувала в судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 , вимогу про дострокове погашення заборгованості за кредитом, позивачем надіслано не було. Останній платіж відповідачем здійснено 14 квітня 2009 року, що також підтверджується розрахунком заборгованості. Іншого в судовому засіданні не добуто.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України).

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частинами першою, третьою статті 33 Закону № 898-IV передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Умовами Кредитної угоди сторонами погоджено дату остаточного повернення кредиту не пізніше 19 вересня 2012 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Умовами пункту 2.3 Кредитної Угоди передбачено дострокове виконання боргових зобов`язань за ініціативою банку та розірвання цього договору.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за Кредитною Угодою, 30 вересня 2009 року КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 про звернення стягнення на майно, в якому просив звернути стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості за кредитною угодою №14.133390 від 24.09.2007 року укладеною між позивачем та ОСОБА_4 в розмірі 1604352,58 грн. Як уже зазначалося, рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 01 липня 2010 року, вимоги ПАТ КБ „Приватбанк задоволено.

Пред`явивши зазначені вимоги, кредитор відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України та умов Кредитного договору змінив строк виконання основного зобов`язання.

До початку розгляду справи по суті, 20 травня 2020 року, представник відповідача ОСОБА_2 надіслала на адресу суду заяву, в якій просила застосувати позовну давність до заявлених позовних вимог.

Відповідно до п. 6.8 Кредитної Угоди сторони визначили терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, штрафів, за цією Угодою тривалістю 5 років.

Таким чином, пред`явивши 30 вересня 2009 року боржнику і поручителю позовні вимоги позивач вимагав достроково виконати всі боргові зобов`язання в повному обсязі, чим змінив строк виконання основного зобов`язання. Позивач міг пред`явити позов до боржника та поручителя, починаючи від дати невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання протягом п`яти років, проте з даним позовом до суду звернувся лише в травні 2015 року, тобто зі спливом позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст. 253-255 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення Європейського суду з прав людини від 20 грудня 2007 року за заявою № 23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Пред`явлення позову до суду - це реалізація позивачем права на звернення до суду за вирішенням наявного між сторонами спору. Саме з цією процесуальною дією пов`язується початок процесу у справі і переривається перебіг позовної давності.

За змістом ст. 264 ЦК України переривання позовної давності передбачає наявність двох строків - до переривання та після нього. Новий строк починає перебіг безпосередньо з того моменту, коли перервався первісний.

Підстави переривання позовної давності є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають.

Однією з підстав переривання позовної давності є пред`явлення особою позову до одного із боржників.

Позовна давність переривається пред`явленням особою позову, а не постановленням судом судового рішення.

Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 522/31199/13-ц (провадження 61-3872св18), від 10 жовтня 2019 року у справі № 357/9126/17-ц (провадження № 61-36495св18), від 13 листопада 2019 року у справі № 148/1923/16-ц (провадження № 61-21009св18), від19 лютого 2020 року у справі № 757/21623/15-ц (провадження № 61-38423 св18).

За таких обставин, звернувшись до суду з позовом до ОСОБА_7 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_4 про звернення стягнення на майно 30 вересня 2009 року, який розглянутий судом по суті, позивач перервав позовну давність у спорі з відповідачами щодо стягнення кредитної заборгованості. Тому при зверненні до суду у травні 2015 року, тобто більш ніж через п`ять років після зміни строку виконання основного зобов`язання, з позовом в цій справі шляхом пред`явлення вимог про стягнення заборгованості, позивач пропустив позовну давність.

Отже, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, суд дійшов висновку про те, що звернувшись до суду з цим позовом у травні 2015 року, позивач пропустив позовну давність, тому вважає за доцільне відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_4 з цієї підстави.

Оскільки вимоги до ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є похідними від вимог заявлених до ОСОБА_4 , в задоволенні яких відмовлено, суд вважає за необхідне в їх задоволенні відмовити.

Витрати зі сплати судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 264-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 07 серпня 2020 року о 08 годині 15 хвилин

Суддя Арбузинського

районного суду О.М. Кірімова