Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.08.2020 Справа №607/10035/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Грицака Р.М.

за участю секретаря Лобач І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб таким, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Яворський А.В. звернулася в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання останніх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 . В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що у 1998 році вона отримала ордер на право проживання у двокімнатній квартирі АДРЕСА_2 . У даній квартирі були зареєстровані п`ять осіб: позивач ОСОБА_1 , син позивача ОСОБА_4 , невістка позивача ОСОБА_5 , а також відповідач ОСОБА_2 (внук позивача) та відповідач ОСОБА_3 (внучка позивача). Починаючи з 2002 року її невістка ОСОБА_5 виїхала за межі України на роботу, після чого у 2007 року шлюб між нею та сином позивача ОСОБА_5 було розірвано і таким чином ОСОБА_5 добровільно знялася з реєстраційного обліку. В подальшому відносини між її сином ОСОБА_4 та відповідачами погіршилися і вони перестали спілкуватися. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер та його похованням займалася вона та її дочка ОСОБА_6 . Відтак, станом на сьогодні у спірній квартирі зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , однак фактично у вказаній квартирі вони не проживають з 2010 року, не користуються нею як житловою площею, витрати по її утриманню не несуть, комунальні платежі не сплачують, будь-якого майна яке належить відповідачам у квартирі немає. Крім цього позивач неодноразово зверталася до відповідачів з проханням добровільно припинити реєстрацію у вказаній квартирі, однак прохання залишилися без відповіді. Також реєстрація відповідачів у квартирі створює позивачу труднощі по утриманню квартири, в тому числі по оформленню субсидій, а тому просить визнати їх такими що втратили право на житло, у зв`язку з необхідністю припинення нарахувань по комунальних послугах на відсутніх членів сім`ї.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача Яворський А.В. в судове засідання не з`явилися, однак представник подав суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує з підстав, викладених в позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлялися судом належним чином, відзиву на позов не подали, про поважність причин неможливості прибуття їх в судове засідання суд не повідомили. Тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення, оскільки, щодо заочного вирішення справи не заперечує позивач.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247, ст. 280 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

«Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 42, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року).

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб.

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.

Судом встановлено, що 01 грудня 1998 року на підставі рішення виконкому Тернопільської міської ради № 1243 від 25 листопада 1998 року позивачу ОСОБА_1 і членам її сім`ї: сину - ОСОБА_4 , невістці - ОСОБА_5 , внуку - ОСОБА_2 , внучці - ОСОБА_3 видано ордер на зайняття двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 27,2 кв.м., що підтверджується даними ордера.

На момент розгляду справи в квартирі зареєстровані позивач ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою №158 виданою ПП «Загребелля» 11 березня 2020 року.

Також позивач посилається на те, що відповідачі жодним чином не брали участі у організації поховання їх батька, на підтвердження чого надано ряд доказів.

Так, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син позивача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданого Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 19 лютого 2020 року.

Договором-замовлення на організацію та проведення поховання № 182 від 19 лютого 2020 року та товарним чеком № 14 від 17 лютого 2020 року підтверджено факт замовлення дочкою позивача ОСОБА_6 послуг ритуальної служби щодо поховання брата.

Крім того, позивач посилається на те, що відповідачі не сплачують комунальні послуги та не здійснюють утримання спірного житлового приміщення в належному стані.

При цьому надає квитанцію про сплату витрат на житлово-комунальні послуги №2 від 29 травня 2020 року, яка підтверджує сплату нею комунальних платежів за надання житлово-комунальних послуг при відсутності пільг за адресою АДРЕСА_3 , сума до оплати яких за квітень 2020 року становить 9 108,43 грн.

Актом складеним 27 травня 2020 року комісією ПП «Загребелля» встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані за адресою АДРЕСА_3 однак у вказаному житловому приміщення не проживають з 2010 року по даний час.

Будь-яких доказів про поважність причин відсутності відповідачів у спірній квартирі суду представлено не було.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в даному випадку має місце порушення прав позивача відповідачами, які підлягають захисту в порядку усунення позивачу перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

В силу ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідачів слід стягнути судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 280, 282, 284, 287, 289 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб таким, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 420 грн. 40 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 420 грн. 40 коп. судового збору.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду у 30-денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручену у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення суду складено 26 серпня 2020 року.

Головуючий суддяР. М. Грицак