РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2020 року

м. Рівне

Справа № 556/209/19

Провадження № 22-ц/4815/318/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Гордійчук С. О.,

секретар судового засідання Ковальчук Л. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Крестинської Людмили Аполлінаріївни на заочне рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 29 листопада 2019 року складі судді Поровського В. А., ухвалене в смт Володимирець Рівненської області, о 14 годині 58 хвилин, відомості про тату складання повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну черговості права на спадкування. Позов обґрунтовано тим, що при житті позивачка допомагала своєму чоловікові ОСОБА_4 вести домашнє господарство та доглядала його, оскільки він не міг самостійно пересуватися та у зв`язку з хворобою перебував у безпорадному стані з початку 2017 року. Факт проживання позивачки однією сім`єю з померлим ОСОБА_4 встановлено рішенням Володимирецького районного суду від 29.11.2018 року. Просила суд визнати її такою, що має право на спадкування в першій черзі разом із відповідачкою ОСОБА_2 - матір`ю спадкодавця для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 .

Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 12 липня 2019 року до участі в справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3 , брата померлого спадкодавця ОСОБА_4 .

Заочним рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 29 листопада 2019 року вказаний позов задоволено. Визнано ОСОБА_1 такою, що має право на спадкування в першій черзі разом із спадкоємцем ОСОБА_2 для прийняття спадщини після смерті її померлого чоловіка ОСОБА_4 .

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями ст. 1259 ЦК України, яка передбачає правові підстави для зміни черговості спадкування та обґрунтоване належними та достатніми доказами на підтвердження того, що позивачка ОСОБА_1 як спадкоємиця четвертої черги після смерті ОСОБА_4 право на спадкування разом із спадкоємицею першої черги ОСОБА_2 , яка є матір`ю померлого ОСОБА_4 , з огляду на те, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала матеріальну допомогу та фізичну підтримку спадкодавцеві, який через тяжку хворобу був у безпорадному стані.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, за недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, представник ОСОБА_3 адвокат Крестинська Л. А. оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі зазначає, що судом неправильно застосовано до даних правовідносин положення ч. 2 ст. 1259 ЦК України, оскільки ця норма передбачає право на зміну черги спадкування лише для спадкоємця за законом, яким позивачка не є. Додає, що ця стаття Закону передбачає наявність сукупності п`яти обставин, встановлених у судовому порядку: здійснення опіки на спадкодавцем; матеріальне забезпечення спадкодавця; наданні будь-якої іншої допомоги спадкодавцю, що має матеріалізоване вираження; здійснення таких дій протягом тривалого часу; безпорадний стан спадкодавця, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Вказує, що такої сукупності обставин у даній справі немає, адже докази безпорадного стану спадкодавця відсутні, термін догляду за ним з боку позивачки не був тривалим, а матеріальна допомога надавалася не лише нею, але й братом покійного ОСОБА_5 , який показав, що кошти, витрачені позивачкою на лікування спадкодавця, їй були компенсовані в тій сумі, в якій вона сама вказувала. Зазначає, що судом взагалі не було встановлено, до якої черги належить позивачка, а посилання на рішення Володимирецького районного суду від 29.11.2018р. про встановлення факту проживання однією сім`єю позивачки ОСОБА_1 , та спадкодавця ОСОБА_4 може свідчити лише про прийняття спадщини особою, якщо вона відноситься до кола спадкоємців. Пояснює, що її довіритель, ОСОБА_3 , який є братом покійного ОСОБА_4 , і, відповідно, спадкоємцем другої черги, вчасно прийняв спадщину, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори. При цьому, відповідачка ОСОБА_6 як спадкоємець першої черги спадщину не прийняла, оскільки не проживала на час смерті зі спадкодавцем, і відповідної заяви до нотаріальної контори у встановлений законом шестимісячний строк з дня відкриття спадщини не подала. З огляду на наведене, доводить, що позивачка, яка відносить себе до четвертої черги спадкування, при виконанні всіх умов, передбачених ч. 2 ст. 1259 ЦК України, могла б претендувати на одержання спадщини разом зі спадкоємцями другої, але не першої черги. Стверджує, що заявляючи вимоги про зміну черговості спадкування, позивачка фактично усуває її довірителя від спадкування у спосіб, не передбачений законом. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову за безпідставністю вимог.

В поданому на апеляційну скаргу відзиві представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Печончик О. В. вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 .

Відповідачка у справі ОСОБА_2 є матір`ю померлого, позивачка ОСОБА_1 його співмешканкою, а третя особа ОСОБА_3 братом померлого.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина, з приводу встановлення черговості спадкування щодо якої і виник даний спір між сторонами.

Оскільки померлий ОСОБА_4 не залишив на випадок своєї смерті заповіту, спадкування майна, що залишилося по ньому, регулюється положеннями Цивільного кодексу України про спадкування за законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (ст. 1258 ЦК України).

Звертаючись до суду з позовом про зміну черговості права на спадкування та вважаючи себе спадкоємцем четвертої черги, ОСОБА_1 просила суд визнати її такою, що має право спадкування в першій черзі разом із спадкоємцем ОСОБА_2 , обґрунтовуючи свої вимоги положеннями ч.2 ст. 1259 ЦК України.

Частиною 2 ст. 1259 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Аналіз вказаної норми закону дає підстави для висновку, що судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування.

Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

До аналогічної правової позиції прийшов Верховний Суд у постанові від 18 січня 2018 року у справі № 487/878/16-ц.

Позивачкою ОСОБА_1 не надано належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, що відповідно до частини третьої статті 12, 81 ЦПК України є обов`язком позивача.

Зокрема, не надано доказів перебування ОСОБА_4 в безпорадному стані у зв`язку з наявним захворюванням та тривалий час опікування у зв`язку з таким безпорадним станом.

Безпорадним станом слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона самостійно не може забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Безпорадний стан повинен бути підтверджений відповідними записами в медичних документах. Таке тлумачення міститься в постанові Верховного Суду від 30.05.19 року у справі №346/1178/17. У цій справі ВС констатував, що ні лікарським свідоцтвом про смерть, ні посмертним епікризом, ані медичною картою не було підтверджено безпорадного стану померлої особи.

Матеріали справи містять Виписку з медичної карти стаціонарного хворого № 1842, з якої вбачається, що ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні в період з 16 березня 2017 року по 31 березня 2017 року з діагнозом «Міжреберна невралгія зліва. Затруднене дихання. Виписаний з покращенням. Болі не турбують. Статико- координаційні проби задовільні». При цьому, допитана місцевим судом в якості свідка ОСОБА_7 показала, що вона працювала в Рафалівський ЦРЛ у 2017 році, в період, коли там лікувався ОСОБА_4 , та зазначала, що в цей час він був ходячий. Медичними документами ОСОБА_4 за 2018 рік і записом за 26 січня 2018 року підтверджується факт відвідування лора зі скаргами на закладеність лівого вуха, біль, головний біль, а також ішемічної хвороби серця. Такі записи, на думку суду, не є свідченням безпорадного стану спадкодавця.

Як вбачається з довідки №1268/01-20/19 від 13 вересня 2019 року, виданої Володимирецькою центральною районною лікарнею, ОСОБА_4 перебував на лікуванні у терапевтичному відділенні з 26 травня 2018 року по 30 травня 2018 року, а 30 травня 2018 року був переведений у відділення анестезіології та інтенсивної терапії, де перебував по 11 червня 2018 року. Таким чином, період перебування спадкодавця на лікуванні перед смертю становив 16 календарних днів, і такий термін не є тривалим у розумінні частини другої статті 1259 ЦК України.

За вказаний період з 26.05.2018 року по 11.06.2018 року позивачкою надано чеки на придбання ліків на суму близько 20000 грн. Разом з цим, судом першої інстанції встановлено що братом покійного ОСОБА_4 ОСОБА_8 передано позивачці через свідка ОСОБА_9 на придбання цих ліків 500 доларів США, що становить 13 120 грн за курсом НБУ. Доказів утримання позивачкою спадкодавця в інший період, окрім перебування в лікарні, відсутні.

Матеріали справи також містять медичну документацію за 2009 рік, у якій зазначено такі діагнози покійного ОСОБА_4 як: «хронічний гепатит», «поведінкові та психічні розлади внаслідок вживання алкоголю», «залишкові явища перенесеної ЧМТ», які також не вказують на безпорадний стан спадкодавця. Окрім того, в цей період позивачка не проживала зі спадкодавцем, оскільки в позовній заяві вона сама зазначила, що проживала з ним разом з січня 2011 року.

З епікризу №2203, виданого Володимирецькою ЦРЛ, вбачається, що ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні з 14 березня по 16 березня 2011 року з діагнозом «рвана рана через падіння з воза». Хворий самовільно покинув стаціонар. Виписаний з порушенням режиму.

Наведені обставини вказують на те, що спадкодавець на той момент був ходячим, міг самостійно без сторонньої допомоги пересуватися, займався господарством, а тому безпорадний стан як ознака відсутній.

Таким чином, позивачем не доведено обставин тривалого перебування спадкодавця в безпорадному стані, тривалого часу матеріального утримання та опікування позивачкою спадкодавця, який перебував у безпорадному стані, що унеможливлює задоволення позову на підставі частини другої статті 1259 ЦК України, яка вимагає обов`язкового доведення таких обставин для зміни черговості права на спадкування.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 зазначала себе як спадкоємця четвертої черги після смерті ОСОБА_4 ..

Відповідно до статті 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 29.11.2018 року встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як чоловіка і жінки, позивачки ОСОБА_1 з ОСОБА_4 на час його смерті (а.с. 4-5).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Встановлений судовим рішенням факт проживання позивачки та спадкодавця не може слугувати підставою для віднесення її до спадкоємців четвертої черги за законом, оскільки зазначеним рішенням встановлено факт спільного проживання на момент смерті спадкодавця, тоді як для віднесення особи до четвертої черги спадкоємців за законом необхідним є підтверджений факт проживання однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини, що відсутнє у зазначеному рішенні суду.

Таким чином, місцевий суд безпідставно взяв до уваги твердження позивачки про її належність до четвертої черги спадкоємців як обставину, що не потребує доказування, не перевіривши при цьому їх відповідності нормам закону, та не встановив, до якої черги спадкоємців належить позивачка ОСОБА_1 ..

Відповідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Як встановлено судом, третя особа ОСОБА_3 як брат покійного ОСОБА_4 (що підтверджують свідоцтва про народження обох осіб) є спадкоємцем другої черги. Ним подано до Володимирецької державної нотаріальної контори у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини, як вбачається із листа нотконтори від 17.08.2018р. №1329/01-16. Зазначений лист підтверджує також, що будь-які інші особи спадщину після смерті ОСОБА_4 не прийняли.

Наведене свідчить, що спадкоємець першої черги за законом ОСОБА_2 , мати померлого, не прийняла спадщину по смерті сина, оскільки заяви у встановленому законом порядку нею не подано, і на час смерті спадкодавця вона з ним разом не проживала.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про зміну черговості права на спадкування з четвертої на першу чергу, суд тим самим порушив права спадкоємця за законом другої черги ОСОБА_3 , усунувши його від права на спадкування в спосіб, що не передбачений законом.

Задовольняючи апеляційну скаргу, апеляційний суд враховує, що право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування за положеннями ч. 2 ст. 1259 ЦК України, якою обґрунтовано позовні вимоги, мають лише спадкоємці за законом., належність позивачки ОСОБА_1 до яких не доведена.

Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позовні вимоги є безпідставними та не підлягають до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь із сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги (ч. 12 ст. 141 ЦПК України).

Зважаючи на те, що апеляційну скаргу задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано, до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 підлягають понесені ним судові витрати у вигляді судового збору в сумі 152,60 грн, сплачені відповідно до квитанції № 3193 від 27.12.2019р. (а.с. 164).

Керуючись ст. ст. 141, 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Крестинської Людмили Аполлінаріївни задовольнити.

Рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 29 листопада 2019 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну черговості спадкування відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1 152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) гривні 60 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 серпня 2020 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Бондаренко Н. В.

Гордійчук С. О.