Справа № 462/2899/19
УХВАЛА

14 серпня 2020 року м.Львів

Залізничний районний суд м.Львова в складі головуючого судді Колодяжного С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, про усунення перешкод в користуванні квартирою,

встановив:

В провадженні Залізничного районного суду м.Львова знаходиться цивільна справа за вказаним позовом.

12.08.2020 року позивачем ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, в якій просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчиняти дії, пов`язані з відчуженням квартири на АДРЕСА_1 , з покликанням на те, що під час розгляду справи відповідач ОСОБА_2 подарувала 03.01.2020 року ОСОБА_3 1/2 частину спірної квартири.

З врахуванням положень ч.1 ст.153 ЦПК України, учасники справи в судове засідання для розгляду заяви про забезпечення позову не викликалась.

Вивчивши заяву про забезпечення позову та перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити і, що такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Частиною 2 ст.149 ЦПК України визначено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст.13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Пунктами 1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК України визначено, що позов може забезпечуватись шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, та заборони вчиняти певні дії.

Таким чином, позивач просить застосувати заходи забезпечення позову, передбачені законодавством.

Встановлено, що між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 дійсно виник спір щодо усунення позивачу зі сторони ОСОБА_2 перешкод в користуванні квартирою на АДРЕСА_1 , 1/2 частина якої належить позивачу, а інша частина належала відповідачу ОСОБА_2 і під час розгляду справи була подарована нею ОСОБА_3 , яку у зв`язку з чим остання була залучена до розгляду справи як співвідповідач.

Разом з тим, позивач не довів суду, і не надав переконливі докази, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову про усунення перешкод в користуванні квартирою.

Із заяви про забезпення позову вбачається, що заявник фактично просить про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 і ОСОБА_3 , які на даний час є співвласниками квартири на АДРЕСА_1 , розпоряджатися своє власністю.

Проте, враховуючи предмет спору про усунення перешкод в користуванні квартирою, те, що у даній справі право власності ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 на частки в квартирі не оспорюється, суд дійшов висновку, що відсутній зв`язок між заходами забезпечення позову, які просить вжити позивач, і предметом позовної вимоги, що заявником не наведено об`єктивного обґрунтування, що заявлені ним заходи спроможні забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, а невжиття цих заходів утруднить виконання рішення, що втручання у право власності в даному випадку не можна вважати справедливим і доцільним, таким втручанням не буде дотримано «справедливого балансу» між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи, про що зазначено у рішенні ЄСПЛ від 01.06.2006 року у справі «Федоренко проти України», тому підстав для арешту квартири, що належить позивачу і одному із відповідачів на праві спільної часткової власності, не вбачається, а відтак в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру і заборони вчиняти дії щодо її відчуження слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 12, 13, 149, 150, 153, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд

постановив:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, про усунення перешкод в користуванні квартирою - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Львівського апеляційного суду, згідно п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, через Залізничний районний суд м.Львова.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно п.3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суддя /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: С.Ю. Колодяжний