ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

25 серпня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 729/1404/19

Головуючий у першій інстанції - Демченко Л. М.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/931/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Шитченко Н.В.,

суддів Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,

із секретарем: Зіньковець О.О.,

позивач: ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

відповідач: ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 30 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав,

місце ухвалення рішення суду - м. Бобровиця,

дата складання повного тексту рішення суду першої інстанції - 30 квітня 2020 року.

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_4 , у якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно їх неповнолітніх дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заявлені вимоги мотивувала тим, що з 21 квітня 2007 року по 22 грудня 2017 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , у період якого народилось двоє синів. Рішенням суду з відповідача були стягнуті аліменти на утримання дітей, але протягом тривалого часу жодних аліментних виплат, а також іншої матеріальної допомоги колишній чоловік не надавав, з дітьми не спілкувався, про їх фізичний та духовний розвиток не цікавився. Відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, веде аморальний спосіб життя, був засуджений за вчинення кримінального злочину та в даний час знаходиться у розшуку.

Заочним рішенням від 30 квітня 2020 року Бобровицький районний суд у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовив. Попередив ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та поклав на службу у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення необ`єктивним та таким, що порушує права її неповнолітніх дітей, просить скасувати судове рішення та повністю задовольнити її позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не дав належної оцінки поданим позивачкою доказам на підтвердження злісного та систематичного ухилення відповідача від покладених на нього обов`язків по вихованню дітей.

Позивачка указує, що ОСОБА_4 протягом довготривалого часу, який вимірюється роками, не піклується ні про фізичний, ні про духовний розвиток дітей, не приймає участі у їх матеріальному забезпеченні, оскільки за декілька років ним не зроблено жодної виплати чи фінансової допомоги.

Зазначає, що при вирішенні спору судом не було враховано, що відповідач перебуває у розшуку по кримінальному провадженню, що достеменно свідчить про його аморальний спосіб життя, і, у свою чергу, може негативно впливати на життя неповнолітніх дітей.

Звертає увагу на ту обставину, що відповідач неодноразово викликався до суду, проте жодного разу не з`явився і не повідомив причини неявки, що свідчить лише про його байдужість щодо результатів розгляду справи про позбавлення його батьківських прав, у протилежному випадку він би з`явився до суду та відстоював свою позицію.

Учасниками справи відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні заявлених ОСОБА_1 вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у ході розгляду справи не було встановлено та не підтверджено беззаперечними доказами, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків, тобто систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої обов`язки відносно дітей. Суд указав, що існування заборгованості зі сплати аліментів та невідвідування відповідачем навчальних закладів дітей повною мірою не може свідчити про ухилення батька від виконання своїх обов`язків.

Районний суд також констатував про відсутність у матеріалах справи відомостей, які б підтверджували звернення позивачки до органів поліції чи органу опіки та піклування для вжиття заходів реагування до ОСОБА_4 з приводу нехтування ним батьківськими обов`язками стосовно дітей.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 являються батьками неповнолітніх ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4, 5).

Сторони з 21 квітня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 грудня 2017 року був розірваний (а.с. 6, 7-9). Цим же рішенням з ОСОБА_4 було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 26 травня 2017 року до 07 липня 2017 року включно, а з 08 липня 2017 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття - у розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Нарахування ОСОБА_4 аліментів підтверджується розрахунками заборгованості зі сплати аліментів за періоди з 01 серпня 2017 року по 31 травня 2019 року та з 01 червня по 31 жовтня 2019 року, складеними посадовими особами Бобровицького РВ ДВС (а.с. 28-29, 44-45). З даних розрахунків вбачається, що станом на 01 листопада 2019 року сукупний розмір заборгованості по аліментах становить 48 670,99 грн. Протягом 2017-2019 років відповідач як у примусовому порядку, так і добровільно аліменти на користь позивачки не сплачував.

З довідки дошкільного навчального закладу № 611 від 18 листопада 2019 року, виданої за заявою позивачки та інформації педагогів групи вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2, регулярно відвідував заклад з 11 вересня 2017 року по 01 вересня 2019 року. У садочок його завжди приводили й забирали, спілкувались з педагогами, відвідували батьківські збори та дитячі свята тільки мама й бабуся, дитина завжди була охайна, доглянута, чемна. Батько контакту з дитиною не підтримував, з вихователями жодного разу не спілкувався (а.с. 25).

Довідки школи І-ІІІ ступенів № 255 Оболонського району м. Києва від 11 листопада 2019 року за свідченнями класної керівниці і адміністрації закладу свідчать про те, що батько учня 7-В класу ОСОБА_2 та учня 1-Б класу ОСОБА_3 за період навчання дітей у школі навчального закладу не відвідував, з класним керівником та вчителями-предметниками з приводу їх навчання не спілкувався (а.с. 26, 27).

Згідно з повідомленням начальника Вишгородського ВП ГУНП в Київській області від 08 січня 2020 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3, перебуває в розшуку за Вишгородським ВП. ОРС № 28/01/234/19 від 29 січня 2019 року заведена на підставі розпорядження Вишгородського районного суду Київської області від 04 грудня 2018 року. Станом на 02 січня 2020 року місцезнаходження ОСОБА_4 не встановлено (а.с. 60).

За висновком органу опіки та піклування в особі Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 07 лютого 2020 року за № 104-1213 позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітніх синів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2, є доцільним (а.с. 74-75). У висновку зазначено, що батько дитини до служби у справах дітей та сім`ї з приводу усунення перешкод у спілкуванні з дітьми не звертався, за офіційною базою МВС України ОСОБА_4 перебуває у розшуку. Заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей становить 48 670,99 грн. На засіданні була присутня мати дітей, яка повідомила, що батько з дітьми не спілкується.

Звернувшись з вимогою про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, ОСОБА_1 указувала на свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками відносно дітей, його аморальний спосіб життя та небажання приймати участь у матеріальному забезпеченні дітей.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частина 7 ст. 7 СК України регламентує, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, в тому числі, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (п. 16 постанови Пленуму ВСУ).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків (п. 18 постанови Пленуму ВСУ).

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, у повній мірі проаналізувавши вищенаведені норми та вивчивши матеріали справи, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, врахувавши те, що ОСОБА_1 не надано належних доказів на підтвердження свідомого нехтування відповідачем своїми обов`язками відносно дітей або ухилення від їх виховання, зазначивши, що такий засіб впливу на особу, що не виконує батьківських обов`язків, є крайнім.

Зокрема апеляційний суд вважає, що посилання ОСОБА_1 про ухилення відповідача протягом тривалого часу від надання матеріальної допомоги на утримання синів у вигляді сплати аліментів, невідвідування ним навчальних закладів та його небажання займатись вихованням, фізичним та духовним розвитком дітей, не можуть достеменно підтверджувати злісне та систематичне ухилення ОСОБА_4 від належного виконання батьківських обов`язків. Аналогічну правову позицію виклав Верховний Суд у своїй постанові від 16 січня 2019 року у справі № 465/3694/14-ц, указавши, що існування заборгованості зі сплати аліментів та невідвідування відповідачем навчальних закладів дітей повною мірою не може свідчити про ухилення батька від виконання своїх обов`язків.

Крім цього, ні сусіди, які проживають поруч з сім`єю ОСОБА_1 , ні класний керівник та директор, які підписували інформацію про відсутність участі батька дітей у їх шкільному житті, в ході розгляду справи як свідки не допитувались, відповідні клопотання стороною позивача з цього приводу не заявлялись. Отже, встановити достеменно те, що викладені у позові обставини справи відповідають дійсності, суд позбавлений можливості.

Твердження ОСОБА_1 про ненадання правової оцінки висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав не беруться апеляційним судом до уваги, зважаючи на таке.

Згідно з положеннями ч.ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав, наданий органом опіки та піклування Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, на думку колегії суддів, є поверховим, і, як правильно зазначив районний суд, був складений у відсутності батька дітей та не містить будь-яких даних щодо виклику та повідомлення відповідача про розгляд питання про позбавлення його батьківських прав, міститься лише посилання, що він перебуває у розшуку.

І у висновку органу опіки та піклування, і в матеріалах справи відсутні акти обстеження умов проживання дітей та їх батьків, дані про особу, що характеризують позивача та відповідача, відомості про стан здоров`я дітей та батьків, відносини між колишнім подружжям, інші належні документи, які стосуються справи, зокрема щодо (не)прихильності дітей до батька. Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає надане суду першої інстанції рішення органу опіки та піклування недостатньо обґрунтованим та аргументованим, оскільки воно винесене з формальних міркувань та не містить в собі посилання на достатні документи, які були предметом розгляду і на підставі яких прийнято рішення про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав. Отже, наявне рішення органу опіки не може бути прийняте як належний доказ ухилення батька від виконання своїх обов`язків при вирішенні даного спору.

Доводи скаржниці про ведення ОСОБА_4 аморального способу життя, про що свідчить його засудження за вчинення кримінального злочину, у зв`язку з чим останній перебуває у розшуку, також відхиляються апеляційним судом, ураховуючи те, що ст. 164 СК України визначено виключний перелік підстав позбавлення батьківських прав, зокрема, позбавлення батьківських прав допускається в разі, якщо мати, батько засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Матеріали справи не містять даних, що ОСОБА_4 засуджений саме за вчинення умисного злочину стосовно дітей, та й сама позивачка на таку обставину, як підставу задоволення її вимог, не посилається.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. У своєму рішення (справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року) суд зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

Суд першої інстанції правильно зазначив про те, що позивачка не зверталась до органу опіки і піклування з метою застосування до ОСОБА_4 заходів попередження та впливу щодо виконання ним батьківських обов`язків, тобто не намагалась спрямувати відповідача на зміну ставлення до дітей, у випадку, якщо вважала виконання його батьківського обов`язку неналежним. Тому апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції при вирішенні даного спору щодо попередження ОСОБА_4 про необхідність зміни ставлення до виховання синів з покладенням на Службу у справах дітей Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації контролю за виконанням відповідачем батьківських обов`язків і правильною відмову у задоволенні вимог про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав.

Ураховуючи наведені обставини, апеляційний суд приходить висновку про те, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на відповідних положеннях законодавства, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Бобровицького районного суду Чернігівської області від 30 квітня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 серпня 2020 року.

Головуюча: Судді: