Номер провадження: 22-ц/813/6323/20
Номер справи місцевого суду: 947/2547/20
Головуючий у першій інстанції Бескровний Я. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.07.2020 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2020 року у складі судді Бескровного Я.В.,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2020 року відкрито провадження у даній справі та справу призначено до розгляду у підготовчому провадженні.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом винесення ухвали про накладення арешту як на рухоме, так і не рухоме майно, яким користується відповідач.

24.02.2020 ухвалою Київського районного суду м. Одеси заяву про вжиття заходів забезпечення позову повернуто заявнику з підстав невідповідності заяви про забезпечення позову вимогам статті 151 ЦПК України.

Не погоджуючись з цією ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу,в якій просить суд її скасувати та перейти до нового розгляду цієї справи.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, проігнорував обов`язки.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

10.07.2020 апелянт надав заперечення на відзив апеляційної скарги.

Справу розглянуто без виклику учасників справи в порядку ст. 369 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов наступних висновків.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Постановляючи ухвалу про повернення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції послався на ст. 153 ЦПК України та зазначив, що заявником не наведено достатніх правових підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, яким користується відповідач, не зазначено чи є види забезпечення позову співмірними із заявленими вимогами, не конкретизовано, на яке саме рухоме та нерухоме майно, що належить відповідачу, представник позивача просить накласти арешт; не надано відомостей про належність відповідачу будь-якого рухомого та нерухомого майна, його місцезнаходження та вартість.

З таким висновком, апеляційний суд погодитись не може з наступних підстав.

Відповідно до ч. 9 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 у заяві про забезпечення позову від 07.02.2020 вказано предмет позову та надано обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Заявник посилається на відповідні обставини, які, на його думку, можуть слугувати підставою для задоволення зазначеної заяви, надавши відомості, які на його думку, підтверджують підстави задоволення заяви про забезпечення позову.

Оцінку зазначеного обґрунтування та доданих відомостей суд першої інстанції повинен надавати при розгляді заяви по суті.

Суд першої інстанції не звернув належної уваги на зазначені обставини та норми процесуального права та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для вирішення заяви про забезпечення позову.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для повернення заяви про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі апелянт просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та перейти до нового розгляду цієї справи.

Оскільки суд першої інстанції заяву про забезпечення позову по суті не розглядав, а повернув її заявнику, тому апеляційний суд позбавлений можливості розглянути по суті заяву про забезпечення позову.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням заяви на новий розгляд до суду першої інстанції, відповідно до вимог ст.374 ЦПК України, оскільки оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2020 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: