Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року м. Волноваха

Волноваський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Безрук Т.В.,

при секретарі судового засідання - Чемезовій Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Волноваха цивільну справу №221/4389/20 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Волноваський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про встановлення факту проживання однією сім`єю та факту смерті особи на тимчасово окупованій території України,

встановив:

Заявник звернулася до суду із заявою про встановлення юридичного факту.

Вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її родич ОСОБА_2 . Після його смерті відкрилася спадщина на не отриману за життя пенсію. Заявник є спадкоємцем четвертої черги після смерті ОСОБА_3 , оскільки проживала з ним однією сім`єю з березня 2014 року по день його смерті в його будинку в АДРЕСА_1 , здійснювала його поховання. Інших родичів померлий немає. Зазначила, що відповідно до ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті може бути подана лише родичами померлого, вона є далеким родичем, однак підтверджуючі документи родинних відносин відсутні. Встановлення даного факту необхідно з метою отримання свідоцтва про смерть ОСОБА_4 .

У судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явилась, в заяві просила розгляд справи проводити за її відсутності.

Представник заінтересованої особи - Волноваського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) до суду не з`явився, однак від представника надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Макіївка, Донецької області, що підтверджується копією довідки №130 від 18.04.2020 року та копією лікарського свідоцтва про смерть №130.

Згідно акту, складеного 10.07.2020 року комісією у складі трьох осіб, ОСОБА_1 проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 з 20.10.2014 року по теперішній час.

З письмових пояснень сусідки ОСОБА_5 вбачається, що заявник ОСОБА_1 з квітня 2014 року у зв`язку з бойовими діями пересилилася до будинку свого далекого родича ОСОБА_6 мешкала з ним однією сім`єю, вела спільне господарство, піклувалася та доглядала його. Після смерті здійснила його поховання.

З письмових пояснень сусіда ОСОБА_7 вбачається, що заявник ОСОБА_1 з квітня 2014 року у зв`язку з бойовими діями пересилилася до будинку свого далекого родича ОСОБА_6 мешкала з ним однією сім`єю, вела спільне господарство, піклувалася та доглядала його. Після смерті провела його поховання.

Таким чином встановлено, що на день смерті ОСОБА_3 заявник ОСОБА_1 проживала з ним однією сім`єю.

Відповідно до абзацу другого пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Відповідно до п. 23 Постанови № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

При таких обставинах справи, коли заявник довів суду, що вона постійно проживала зі спадкодавцем ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , то цей факт повинен бути встановлений судом.

Що ж стосується вимоги про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території, суд зазначає наступне.

Згідно п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Положеннями ст.2 ЗУ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» передбачено, що діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях.

Крім того, вирішуючи питання щодо оцінки доказів у справі, суд застосовує практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства є джерелом права, зокрема рішення у справах "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey", "Mozer v. the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia", де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної сторони.

Ураховуючи наведене, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, суд бере до уваги та надає оцінку документам про смерть особи, як доказами у справі документам, що видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Згідно лікарського свідоцтва про смерть №130 від 18.04.2020 року, виданої Центром первинної медико-санітарної допомоги №6 м. Макіївка Донецької області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Макіївка, Донецької області, яка є тимчасово окупованою територією України, через інтоксикацію, яка обумовлена класичною лімфомою.

Заявник звернувся до Волноваського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) для проведення державної реєстрації факту смерті, однак отримала відмову у проведенні реєстрації смерті у зв`язку з тим, що медичне свідоцтво про смерть не відповідає вимогам діючого законодавства.

Реалізувати своє право на отримання свідоцтва про смерть заявник не має можливості, оскільки не може зареєструвати смерть в органах державної реєстрації, а документи, які підтверджують факт його смерті є недійсними через те, що видані незаконними органами.

Згідно з ч.2 ст.319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

За таких обставин, оскільки заявник фактично просить встановити факт смерті особи у певний час та в певному місці, що тягне за собою можливі юридичні наслідки, суд приходить до висновку, що вимоги заяви обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України та встановлення факту проживання однією сім`єю.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 82 265, 268, 315, 319, 352, 354 ЦПК України,

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Волноваський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) про встановлення факту проживання однією сім`єю та факту смерті особи на тимчасово окупованій території України - задовольнити.

Встановити той факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживала разом з ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю понад п`ять років, а саме з квітня 2014 року.

Встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження - кишлачна Рада Кулан-карабач, Багатського району, Хорезмської області, що настала ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Макіївка, Донецької області внаслідок через інтоксикацію, яка обумовлена класичною лімфомою.

Апеляційна скарга на рішення подається до апеляційного суду Донецької області через Волноваський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Безрук