17.08.2020 Справа № 756/2312/18
Справа пр. №2/765/400/20
ун. №756/2312/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 серпня 2020 року Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Андрейчука Т.В.,

за участю секретаря судового засідання - Лісовенка О.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

представники позивача - ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

відповідач - ФОП ОСОБА_4 ,

представники відповідача - ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

розглянувши у загальному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Києві цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (далі - ФОП ОСОБА_4 ) про стягнення заборгованості за договорами купівлі-продажу.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 05 серпня 2016 року між нею та ФОП ОСОБА_4 (до зміни прізвища - ФОП ОСОБА_7 ) укладено договір, за яким відповідач зобов`язався виготовити, встановити у місцях, визначених позивачем, а також передати їй рекламні відеостійки Diamond TV у кількості п`ять одиниць загальною вартістю 217000,00 грн протягом сорока одного дня з моменту повної сплати за придбаний товар.

Цього ж дня ОСОБА_1 сплатила у повному обсязі за придбаний товар, проте, як стверджувала позивач, ФОП ОСОБА_4 в обумовлений договором строк не приступив до виконання договору, порушивши взяті на себе зобов`язання.

Також 11 серпня 2016 року ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_4 уклали договір, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався виготовити, встановити у місцях, визначених позивачем, а також передати їй рекламні відеостійки Diamond TV у кількості двадцяти одиниць загальною вартістю 868000,00 грн протягом сорока одного дня з моменту повної сплати за придбаний товар.

Як стверджувала ОСОБА_1 , нею сплачено 340581,00 грн на виконання договору від 11 серпня 2016 року, що складає 39% від загальної вартості товару. Решту суми авансу позивач вирішила не сплачувати, позаяк зрозуміла, що відповідач не зможе виконати зобов`язання, взяті на себе за договором.

З цих підстав ОСОБА_1 просила суд стягнути з ФОП ОСОБА_4 борг за договором від 05 серпня 2016 року у сумі 217000,00 грн, пеню за прострочення виконання зобов`язань у сумі 58257,07 грн, втрати від інфляції у сумі 47371,10 грн, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 9251,67 грн; борг за договором від 11 серпня 2016 року у сумі 340581,00 грн, пеню за прострочення виконання зобов`язань у сумі 91434,33 грн, втрати від інфляції у сумі 80547,41 грн, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 15525,46 грн.

ФОП ОСОБА_4 подав до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому зазначив про безпідставність позовних вимог. Відповідач вказав, що після отримання повідомлення про готовність товару, придбаного за договором від 05 серпня 2016 року, ОСОБА_1 не повідомила про місце поставки товару не прийняла його, ухилившись від взятих на себе за договором зобов`язань. Натомість лише через рік і п`ять місяців надіслала повідомлення про відмову від договору купівлі-продажу від 05 серпня 2016 року та його розірвання.

Оскільки зобов`язання за договором купівлі-продажу від 05 серпня 2016 року не було виконане внаслідок прострочення кредитора, остання не вправі вимагати повернення коштів, сплачених за договором, та нараховувати пеню.

Також ФОП ОСОБА_4 стверджував, що у нього відсутній обов`язок повернути ОСОБА_1 кошти з урахуванням індексу інфляції, оскільки вона сама відмовилась від прийняття зобов`язання за договором. Крім того, відповідач звернув увагу на те, що ціна товару у договорі від 05 серпня 2016 року визначена у доларах США в еквіваленті до гривні, а тому індексації не підлягає.

Щодо договору від 11 серпня 2016 року, то ФОП ОСОБА_4 вказав, що усупереч п. п. 3.1, 5.1.1 договору ОСОБА_1 не сплатила йому 50% вартості товару, а тому у нього не виник обов`язок передати позивачеві товар, обумовлений у договорі.

Також ФОП ОСОБА_4 зазначив, що у січні-березні 2018 року він повернув ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 4700,00 доларів США.

За таких обставин ФОП ОСОБА_4 просив суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог.

ОСОБА_1 подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що ФОП ОСОБА_4 належним чином не виконав зобов`язання за договором від 05 серпня 2016 року, оскільки він не повідомив покупця в обумовлений строк про готовність товару та не уточнив місце, куди його потрібно поставити. Позивач вважає, що це трапилось через те, що товар не було виготовлено ФОП ОСОБА_4 .

Невиконання нею умов договору від 11 серпня 2016 року щодо сплати 50% вартості товару ОСОБА_1 мотивувала покликанням на норму ч. 3 ст. 538 ЦК України, за якою у разі наявності очевидних підстав вважати, що одна сторона не виконає свого обов`язку у встановлений строк або виконає його не у повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитись від його виконання частково або у повному обсязі.

ФОП ОСОБА_4 подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких вказав на те, що у договорі від 05 серпня 2016 року не було визначено місця виконання зобов`язання продавцем, а тому згідно з п. 3 ч. 1 ст. 532 ЦК України виконання договору повинно було провадитись за місцем виготовлення чи зберігання товару.

15 червня 2018 року ФОП ОСОБА_4 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 23 червня 2018 року зустрічний позов ФОП ОСОБА_4 був прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом, а вимоги за зустрічним позовом були об`єднані в одне провадження з первісним позовом.

Позовна заява мотивована тим, що для виконання умов договору від 05 серпня 2016 року ФОП ОСОБА_4 придбав п`ять телевізорів Samsung UE48J5100 вартістю 58420,00 грн та металеві стійки на суму 37200,00 грн. ФОП ОСОБА_4 стверджував, що у зв`язку з неналежним виконанням замовником умов договору йому спричинено збитки, що складаються з вартості матеріалів, придбаних для виготовлення товару, та вартості їх зберігання. Крім цього, вказав, що ОСОБА_1 повинна сплатити йому штраф у сумі 21700,00 грн за невиконання договору.

У зустрічній позовній заяві також зазначено, що 11 серпня 2016 року ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_4 уклали договір, відповідно до умов якого ФОП ОСОБА_4 взяв на себе обов`язок виготовити, встановити у місцях, визначених ОСОБА_1 , а також передати їй рекламні відеостійки Diamond TV у кількості двадцять одиниць загальною вартістю 868000,00 грн протягом сорока одного дня з моменту повної сплати за придбаний товар. 50% вартості товару ОСОБА_1 повинна була сплатити протягом трьох днів з моменту підписання договору.

Усупереч п. 4.4 договору ОСОБА_1 не сплатила 50% вартості придбаного товару, а тому у ФОП ОСОБА_4 не виникло обов`язку передати покупцеві товар. Незважаючи на це, позивач за зустрічним позовом задля виконання умов договору від 11 серпня 2016 року ним придбав двадцять телевізорів Samsung UE48J5100 вартістю 233680,00 грн та металеві стійки на суму 148800,00 грн.

ФОП ОСОБА_4 вказував, що у зв`язку з неналежним виконанням покупцем умов договору йому спричинено збитки, що складаються з вартості матеріалів, придбаних для виготовлення товару, та вартості їх зберігання у сумі 160000,00 грн. Крім цього, стверджував, що ОСОБА_1 повинна сплатити йому штраф у сумі 86800,00 грн за невиконання договору.

ОСОБА_1 подала відзив на зустрічну позовну заяву, в якому зазначила про безпідставність позовних вимог ФОП ОСОБА_4 , звернувши увагу на те, що ФОП ОСОБА_4 не має права заявляти вимоги про відшкодування збитків відповідно до ч. 4 ст. 849 ЦК України, позаяк він не виготовив товар в строк, чим прострочив виконання зобов`язань за договорами від 05 серпня 2016 року та 11 серпня 2016 року.

Також ОСОБА_1 акцентувала увагу на тому, що ФОП ОСОБА_4 не забезпечив передачу товару покупцеві та не встановив його, що передбачалось за умовами укладених між сторонами договорів.

ОСОБА_1 також стверджувала, що ФОП ОСОБА_4 у строк, визначений договором від 05 серпня 2016 року, не виконав обов`язок щодо виготовлення та поставки товару, а тому підстави для стягнення штрафу з ОСОБА_1 відсутні.

Крім цього, відповідач за зустрічним позовом зазначила, що вона дійсно не сплатила у повному обсязі згідно з договором від 11 серпня 2016 року аванс у розмірі 50% від придбаного товару протягом трьох днів з дня укладення договору, оскільки обґрунтовано вирішила не проводити доплату через те, що ФОП ОСОБА_4 так і не було розпочато виконання раніше укладеного договору від 05 серпня 2016 року, а тому дійшла очевидного висновку про те, що ФОП ОСОБА_4 не зможе належним чином виконати свої обов`язки і за договором від 11 серпня 2016 року. З цих підстав ОСОБА_1 просила суд відмовити ФОП ОСОБА_4 у задоволенні його позовних вимог про стягнення штрафу за договором від 11 серпня 2016 року.

ФОП ОСОБА_4 подав до суду відповідь на відзив, в якому наголосив, що укладені між сторонами справи договори є змішаними і поєднують в собі ознаки договорів купівлі-продажу та договорів підряду, а отже, до спірних правовідносин слід застосовувати положення глав 54 та 61 ЦК України. Твердження ОСОБА_1 , що спірні договори також містять елементи договору поставки є хибними. Відтак, оскільки невиконання умов договорів від 05 серпня 2016 року, від 11 серпня 2016 року відбулось з вини ОСОБА_1 , саме вона повинна відшкодувати ФОП ОСОБА_4 вартість матеріалів, придбаних ним для виготовлення товару, у сумі 478100,00 грн, вартість зберігання товару на складі, що становить 160000,00 грн, а також штрафи за договорами, що становлять 108500,00 грн.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представники підтримали позовні вимоги за первісним позовом, просили суд їх задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову ФОП ОСОБА_4 - відмовити. У судовому засіданні 04 серпня 2020 року представник ОСОБА_1 просила також стягнути витрати на професійну правничу допомогу.

ФОП ОСОБА_4 та його представники у судовому засіданні проти позовних вимог за первісним позовом ОСОБА_1 заперечували, просили суд відмовити у їх задоволенні, зустрічний позов підтримали та просили суд його задовольнити. Представник ФОП ОСОБА_4 у судовому засіданні 04 серпня 2020 року заявила клопотання про зменшення витрат на оплату правової допомоги, наданої ОСОБА_1 .

Заслухавши вступні слова сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд дійшов такого висновку.

Приписами ч. 1 ст. 626, ст. 627, ч. 2 ст. 628 ЦК України унормовано, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

05 серпня 2016 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_4 укладено договір, за яким ФОП ОСОБА_4 зобов`язався виготовити, встановити у місцях, визначених ОСОБА_1 , а також передати їй рекламні відеостійки Diamond TV у кількості п`яти одиниць загальною вартістю 217000,00 грн протягом сорока одного дня з моменту повної сплати за придбаний товар (т. 1, а. с. 14-17).

Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості регулювання укладення та виконання договорів поставки, у тому числі договору поставки товару для державних потреб.

За змістом ч. ч. 1-2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Виходячи з системного аналізу договору від 05 серпня 2016 року, суд дійшов висновку, що відповідний правочин за своєю правовою природою є змішаними договором у розумінні ст. 628 ЦК України, оскільки містить елементи договорів поставки та підряду, а тому відносини між сторонами в частині заявлених позовних вимог підпадають під дію правових норм, що регулюють правовідносини у сфері поставки і підряду.

Відповідно до п. 4.3 загальна вартість товару (рекламні відеостійки Diamond TV у кількості п`яти одиниць) становить 217000,00 грн.

П. 4.4 договору від 05 серпня 2016 року встановлено, що оплата у розмірі 50% від ціни договору має бути перерахована продавцю протягом трьох днів з моменту підписання договору, інші 50% - протягом двадцяти днів.

05 серпня 2016 року ОСОБА_1 у повному обсязі сплатила визначену договором вартість товару, що становила 217000,00 грн (т .1, а. с. 18).

Згідно з п. 5.1.1 договору від 05 серпня 2016 року ФОП ОСОБА_4 зобов`язався виготовити, встановити товар у визначених цим договором місцях та передати покупцеві товар протягом сорока одного дня з моменту 100% оплати товару. Моментом оплати вважається дата, коли кошти надійшли на рахунок продавця.

Також ФОП ОСОБА_4 взяв на себе обов`язок встановити та підготувати для експлуатації товар в місцях, які будуть зазначені у додатку №1 до договору.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 у повному обсязі сплатила за придбаний товар у день укладення договору 05 серпня 2016 року, ФОП ОСОБА_4 повинен був виготовити та передати покупцеві товар у термін до 15 вересня 2016 року.

Проте у строк, обумовлений в договорі, ФОП ОСОБА_4 не передав покупцеві рекламні відеостійки Diamond TV у кількості п`яти одиниць.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якшо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Нормою абз. 3 ч. 1 ст. 664 ЦК України передбачено, що товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування.

Згідно з п. п. 6.1, 6.2 договору від 05 серпня 2016 року у випадку порушення зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність визначену цим договором чи чинним законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Сторони не несуть відповідальність за порушення своїх зобов`язань за цим договором, якщо воно сталося не з їх вини. Сторона вважається невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів для належного виконання зобов`язання.

Положеннями ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України на сторін справи покладено обов`язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

ФОП ОСОБА_4 не надав належних доказів на підтвердження того, що ним у термін до 15 вересня 2016 року було виготовлено рекламні відеостійки Diamond TV у кількості п`яти одиниць та вжито будь-яких заходів щодо повідомлення ОСОБА_1 про готовність цих відеостійок та необхідність їх отримати покупцем (таким доказами, зокрема може бути листування сторін, розміщення оголошення у загальнодержавних друкованих засобах масової інформації тощо). Зазначення у договорі адреси продавця не свідчить про те, що покупцеві на момент укладення договору було відоме місце виготовлення та зберігання товару.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що ФОП ОСОБА_4 прострочив зобов`язання щодо своєчасного виготовлення та передачі ОСОБА_1 товару за договором від 05 серпня 2016 року.

П. 4.4 договору від 05 серпня 2016 року передбачено, що у разі порушення строків поставки та передачі товару більш ніж на п`ять днів з дати, коли товар мав бути поставлений покупцю, продавець зобов`язаний повернути кошти, сплачені покупцем в повному обсязі, не пізніше п`яти днів з дати, коли товар мав бути поставлений покупцю.

У зв`язку з тим, що ФОП ОСОБА_4 прострочив зобов`язання щодо передачі товару покупцеві за договором від 05 серпня 2016 року, усупереч п. 4.4 договору не повернув у термін до 20 вересня 2016 року отримані від ОСОБА_1 кошти, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з відповідача за первісним позовом на користь позивача грошові кошти у сумі 217000,00 грн, що були сплачені ОСОБА_1 на виконання договору.

Роздруківка повідомлень з месенджера WhatsApp не може бути належним доказом на підтвердження часткового повернення ФОП ОСОБА_4 коштів за договором від 05 серпня 2016 року, оскільки неможливо достовірно ідентифікувати осіб, що здійснювали таке листування (т. 1, а. с. 87). Також не може вважатись належним доказом і платіжне доручення від 14 лютого 2018 року №P24A370505633A18184, позаяк у ньому не зазначено, що кошти сплачуються ФОП ОСОБА_4 саме на виконання зобов`язань за договором від 05 серпня 2016 року (т. 1, а. с. 178). Факт часткового повернення коштів відповідачем за первісним позовом не визнала позивач ОСОБА_1 .

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Ч. 1 ст. 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Згідно з п. 6.5 договору від 05 серпня 2016 року за порушення строків передачі товару продавець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми вартості товару за кожен день прострочення.

ОСОБА_1 нараховано пеню за період з 20 лютого 2017 року до 20 лютого 2018 року у сумі 58257,07 грн. Розрахунок здійснено ОСОБА_1 правильно та у межах строку позовної давності, визначеного п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Жодних доказів на спростування розрахунку пені відповідачем за первісним позовом суду не надано.

Таким чином, стягненню з ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 підлягає пеня за прострочення виконання зобов`язання за договором від 05 серпня 2016 року у сумі 58257,07 грн.

Ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки ст. 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

Індекс інфляції визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти, тоді як втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлюються еквівалентом іноземної валюти.

Позаяк за умовами договору від 05 серпня 2016 року сума платежу визначена у гривні в еквіваленті до іноземної валюти (п. 4.2 договору), в подальшому на день фактичної сплати коштів згідно з таким перерахунком не змінюється (п. 4.3 договору), тобто залишається гривневою, то відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити борг з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання даного зобов`язання (такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 11 листопада 2019 року у справі №910/15951/18).

Наведене свідчить, що ОСОБА_1 має право на компенсацію втрат від інфляції та отримання трьох процентів річних від простроченої суми у зв`язку з невиконанням ФОП ОСОБА_4 зобов`язання щодо повернення покупцеві коштів, сплачених нею на виконання умов договору від 05 серпня 2016 року.

Втрати ОСОБА_1 від інфляції у зв`язку з неналежним виконанням ФОП ОСОБА_4 зобов`язань за договором від 05 серпня 2016 року складають 47371,10 грн (217000,00 грн х 121,83 - індекс інфляції за період з 20 вересня 2016 року до 20 лютого 2018 року = 47371,10 грн); три проценти річних за прострочення зобов`язання становлять 9251,67 грн (217000,00 грн х 3% /365 днів х 519 днів (з 20 вересня 2016 року до 20 лютого 2018 року) = 9251,67 грн).

Будь-яких доказів на спростування розрахунку втрат від інфляції та трьох процентів річних за прострочення зобов`язання відповідачем за первісним позовом суду не надано.

ФОП ОСОБА_4 , заперечуючи проти стягнення з нього втрат від інфляції та трьох процентів річних за прострочення зобов`язання за договором від 05 серпня 2016 року, покликався на роз`яснення, які містяться у постанові пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 року №14 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" (п. п. 5.1, 5.2), та стверджував, що у боржника не виникає обов`язку сплатити суми, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України, у випадку повернення коштів особі, яка відмовилась від прийняття зобов`язання за договором, повернення суми авансу, повернення коштів у разі припинення зобов`язання. Суд відхиляє такі доводи відповідача за первісним позовом, оскільки він не повернув ОСОБА_1 кошти, отримані за договором від 05 серпня 2016 року, а тому повинен сплати борг з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних.

Ураховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити первісний позов ОСОБА_1 в частині стягнення з ФОП ОСОБА_4 на її користь грошових коштів, сплачених за договором від 05 серпня 2016 року у сумі 217000,00 грн, пені за прострочення виконання зобов`язання за договором у сумі 58257,07 грн, втрат від інфляції у сумі 47371,10 грн, трьох процентів річних від простроченої суми у розмірі 9251,67 грн.

Вимоги ФОП ОСОБА_4 за зустрічним позовом про стягнення з ОСОБА_1 витрат на виготовлення товару за договором від 05 серпня 2016 року, витрат на зберігання товару та штрафу задоволенню не підлягають.

11 серпня 2016 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_4 укладено договір, за яким ФОП ОСОБА_4 зобов`язався виготовити, встановити у місцях, визначених ОСОБА_1 , а також передати їй рекламні відеостійки Diamond TV у кількості двадцяти одиниць загальною вартістю 868000,00 грн протягом сорока одного дня з моменту повної сплати за придбаний товар (т. 1, а. с. 26-29).

Аналізуючи зміст договору від 11 серпня 2016 року, суд дійшов висновку, що цей правочин за своєю правовою природою є змішаними договором у розумінні ст. 628 ЦК України, позаяк містить елементи договорів поставки та підряду, а тому до спірних правовідносин слід застосувати норми, які регулюють відносини у сфері поставки і підряду.

Відповідно до п. 4.3 загальна вартість товару (рекламні відеостійки Diamond TV у кількості двадцяти одиниць) становить 868000,00 грн.

П. 4.4 договору від 11 серпня 2016 року встановлено, що оплата у розмірі 50% від ціни договору має бути перерахована продавцю протягом трьох днів з моменту підписання договору, інші 50% - протягом двадцяти днів.

За вказаним договором 08 серпня 2016 року ОСОБА_1 сплатила ФОП ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 340581,00 грн (39% вартості товару) (т. 1, а. с. 30).

Отже, позивач за первісним позовом належним чином не виконала зобов`язання, взяті на себе відповідно до п. 4.4 договору від 11 серпня 2016 року щодо сплати 50% вартості товару протягом трьох днів з моменту підписання договору.

Мотивуючи свою відмову належним чином виконати положення п. 4.4 договору від 11 серпня 2016 року, ОСОБА_1 , покликаючись на норму ч. 3 ст. 538 ЦК України, зазначила у позові та заявах по суті справи, що нею не сплачено 50% вартості товару, оскільки після закінчення триденного строку з моменту укладення договору вона чітко зрозуміла, що ФОП ОСОБА_4 не розпочав виконання раніше укладеного договору від 05 серпня 2016 року.

За змістом ч. 3 ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Проте у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували те, що через три дні після укладення договору від 11 серпня 2016 року, тобто 15 серпня 2016 року, у ОСОБА_1 уже були достовірні підстави вважати, що ФОП ОСОБА_4 не виконає свого обов`язку за договором від 11 серпня 2016 року у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, зважаючи на те, що 15 серпня 2016 року у ФОП ОСОБА_4 був достатній час для належного виконання договору від 05 серпня 2016 року (зобов`язання повинно було бути виконане до 15 вересня 2016 року).

З огляду на викладене суд вважає, що ОСОБА_1 безпідставно не виконала положення договору від 11 серпня 2016 року щодо сплати ФОП ОСОБА_4 50% вартості товару протягом трьох днів з дня укладення договору.

У п. 6.6 договору від 11 серпня 2016 року сторони погодили, що за односторонню необґрунтовану відмову від виконання своїх зобов`язань, що випливають з цього договору, винна сторона несе відповідальність у вигляді штрафу у розмірі 10% від ціни товару, зазначеної у п. 4.2 цього договору.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 необґрунтовано не виконала положення договору від 11 серпня 2016 року щодо сплати ФОП ОСОБА_4 50% вартості товару протягом трьох днів з дня укладення договору, суд дійшов висновку про необхідність стягнути з неї на користь ФОП ОСОБА_4 штраф у сумі 86800,00 грн (868000,00 грн х 10% = 86800,00 грн).

Згідно зі ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

19 лютого 2018 року ОСОБА_1 надіслала ФОП ОСОБА_4 заяву про відмову від договору від 11 серпня 2016 року, в якій вона, покликаючись на положення ст. ст. 538 та 693 ЦК України, повідомляла про розірвання договору (т. 1, а. с. 31-32). Будь-яких інших обставин для відмови від договору, зокрема тих, які встановлені ч. ч. 2-4 ст. 849 ЦК України, ОСОБА_1 у заяві від 19 лютого 2018 року не зазначала, а тому, керуючись принципом диспозитивності цивільного процесу, суд не перевіряє наявність цих обставин (на це вказав Верховний Суд у своїй постанові від 19 грудня 2019 року у справі №911/1570/18).

За положеннями ч. 1 ст. 665 ЦК України у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитись від договору купівлі-продажу (ч. 1 ст. 665 ЦК України).

Ураховуючи те, що укладеним між сторонами договором від 11 серпня 2016 року не передбачено можливості односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, цей договір не розірвано у судовому порядку та не заявлено відповідних вимог у цій справі, ФОП ОСОБА_4 не відмовляється передати проданий товар, а отже відсутні підстави для розірвання договору відповідно до ст. 665 ЦК України, ОСОБА_1 не може в односторонньому порядку відмовитись від договору та вимагати повернення сплачених за договором коштів, а вправі за умови повної оплати отримати обумовлений договором товар.

Поряд з цим не підлягають задоволенню вимоги ФОП ОСОБА_4 щодо стягнення з ОСОБА_1 витрат на придбання матеріалів для виготовлення товару за договором від 11 серпня 2016 року та їх зберігання, оскільки, не отримавши повну оплату за договором, ФОП ОСОБА_4 не зобов`язаний був вчиняти будь-які, пов`язані з початком виконання умов договору та нести витрати на придбання матеріалів, а в подальшому і на їх зберігання. Отже, ці витрати не можуть вважатися збитками у розумінні ст. 22 ЦК України. Більш того, надані ФОП ОСОБА_4 докази достовірно не свідчать, що матеріали придбавались ним саме на виконання договору від 11 серпня 2016 року, позаяк він є суб`єктом підприємницької діяльності, одним з видів діяльності якого є виготовлення рекламних стійок, а відтак міг придбавати матеріали для виконання й іншого договору, укладеним з іншим контрагентом.

Зважаючи на викладене вище, суд дійшов висновку про необхідність частково задовольнити первісний позов ОСОБА_1 та стягнути з ФОП ОСОБА_4 на її користь грошові кошти, сплачені за договором від 05 серпня 2016 року у сумі 217000,00 грн, пеню за прострочення виконання зобов`язання за договором у сумі 58257,07 грн, втрати від інфляції у сумі 47371,10 грн, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 9251,67 грн; частково задовольнити зустрічний позов ФОП ОСОБА_4 та стягнути з ОСОБА_1 на його користь штраф за порушення умов договору від 11 серпня 2016 року у сумі 86800,00 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова від 24 січня 2019 року у справі №910/15944/17). Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (п. 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (п. п. 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України"(п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (постанова Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року №905/1795/18).

В акті про надання правової допомоги за договором про надання правової допомоги від 26 січня 2018 року №6-18-ц сторони погодили, що клієнт прийняла правову допомогу, що складається з підготовки позовної заяви та заяви про забезпечення позову. Інші послуги ОСОБА_1 не приймала.

Вартість послуг адвоката Адвокатського об`єднання "МАКМЕЛ" щодо підготовки позовної заяви ОСОБА_1 становить 11560,00 грн (1445,00 грн (вартість години роботи адвоката х 8 год (витрачений час) = 11560,00 грн). У судовому засіданні 04 серпня 2020 року, заявляючи клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, представник ФОП ОСОБА_4 зазначила про необґрунтованість та неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу ОСОБА_1 з реальним обсягом такої допомоги, зокрема з часом на підготовку заяви про забезпечення позову (8 год). Суд погоджується, що витрачений адвокатом Адвокатського об`єднання "МАКМЕЛ" час (8 год на підготовку заяви про забезпечення позову) є явно неспівмірним зі складністю виконаних ним робіт. За таких обставин сума витрат на правову допомогу ОСОБА_1 , пов`язаних зі складанням заяви про забезпечення позову, підлягають зменшенню до 4335,00 грн (1445,00 грн х 3 год = 4335,00 грн).

Отже, загальний розмір витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 становить 15895,00 грн (11560,00 грн + 4335,00 грн = 15895,00 грн).

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у тому числі витрати на правову допомогу покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Таким чином, з відповідача за первісним позовом ФОП ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 компенсації підлягає судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 3318,80 грн (331879,84 грн / 859968,04 грн х 8599,68 грн = 3318,80 грн) та витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог у сумі 6134,22 грн (331879,84 грн / 859968,04 грн х 15895,00 грн = 6134,22 грн).

З відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 на користь позивача ФОП ОСОБА_4 підлягає судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 868,00 грн (86800,00 грн / 746600,00 грн х 7466,00 грн = 868,00 грн).

Керуючись ст. ст. 2-5, 10-13, 19, 81-82, 89, 200, 206, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Первісний позов ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) грошові кошти, сплачені за договором від 05 серпня 2016 року у сумі 217000 (двісті сімнадцять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок, пеню за прострочення виконання зобов`язання за договором у сумі 58257 (п`ятдесят вісім тисяч двісті п`ятдесят сім) гривень 07 (сім) копійок, втрати від інфляції у сумі 47371 (сорок сім тисяч триста сімдесят одна) гривня 10 (десять) копійок, три проценти річних від простроченої суми у розмірі 9251 (дев`ять тисяч двісті п`ятдесят одна) гривня 67 (шістдесят сім) копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Зустрічний позов фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) штраф за порушення умов договору від 11 серпня 2016 року у сумі 86800 (вісімдесят шість тисяч вісімсот) гривень 00 (нуль) копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На підставі ч. 12 ст. 265 ЦПК України провести зустрічне зарахування сум, присуджених за первісним та зустрічним позовом, стягнувши з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) різницю між ними у сумі 245079 (двісті сорок п`ять тисяч сімдесят дев`ять) гривень 84 (вісімдесят чотири) копійки.

Стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 3318 (три тисячі триста вісімнадцять) гривень 80 (вісімдесят) копійок, витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6134 (шість тисяч сто тридцять чотири) гривні 22 (двадцять дві) копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 868 (вісімсот шістдесят вісім) гривень 00 (нуль) копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.В. Андрейчук

Повний текст рішення виготовлено 17 серпня 2020 року