РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2020 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Апаллонової Ю.В., за участю секретаря судового засідання Пронтенко А.В., представника позивача Кульпіної О.В. , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за адресою: м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107-б, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Запорізького міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2020 року Запорізький міський центр зайнятості звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 20.03.2019 до Запорізького міського центру зайнятості звернувся ОСОБА_2 . Наказом від 27.03.2019 №НТ190327 з 21.03.2019 відповідачу був наданий статус безробітного та наказом від 28.03.2019 №НТ190328 йому було призначено допомогу по безробіттю з 28.03.2019 по 21.03.2020, як застрахованій особі залежно від страхового стажу. Під час перебування на обліку у Запорізькому міському центрі зайнятості як безробітний, ОСОБА_2 виявив бажання отримати допомогу по безробіттю одноразово для організації підприємницької діяльності. 12.07.2019 на засіданні комісії з питань одноразової виплати допомоги по безробітті для організації підприємницької діяльності ОСОБА_2 повідомив, що зареєстрований в Єдиному реєстрі адвокатів України та має свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю з 09.04.2019, яке зупинено лише з 27.05.2019. На підставі висновку комісії з питань одноразової виплати допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності, у зв`язку з виявленням інформації про наявне свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, наказом від 15.07.2019 № 343-0 ОСОБА_2 відмовлено у виплаті допомоги по безробіттю одноразово для організації підприємницької діяльності. Дана інформацію зазначена в Єдиному реєстрі адвокатів України та зафіксована актом від 15.07.2019, згідно з яким ОСОБА_2 обліковується у Раді адвокатів Запорізької області, свідоцтво № 002110, номер рішення 08 від 09.04.2019. З метою проведення розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення Запорізьким міським центром зайнятості направлено запит до Ради адвокатів Запорізької області, яка підтвердила наявність свідоцтва на право заняття адвокатською діяльністю з 09.04.2019 про що, складено акт розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення від 29.07.2019. ОСОБА_2 не скористався своїм правом і не зупинив дію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю з 09.04.2019, а зупинив лише з 27.05.2019 року, під час перебування на обліку у Запорізькому міському центрі зайнятості як безробітний, а тому не мав права на перебування у статусі безробітного і призначення виплати допомоги по безробіттю. Наказом від 29.07.2019 №НТ190729 відповідачу було припинено виплату допомогу по безробіттю та припинено реєстрацію безробітного у зв`язку з встановленням факту виконання зареєстрованим безробітним оплачуваної роботи (надання послуг), зайняття іншим видом діяльності згідно із статтею 4 Закону України «ІІро зайнятість населення» відповідно до абз. 19 пп. 1 п. 30 «Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу», затвердженого постановою КМУ від 19.09.2018 № 792 з 29.07.2019.Оскільки відповідач не повідомив Запорізький міський центр зайнятості про те, що він отримав свідоцтво про заняття адвокатською діяльністю з 09.04.2019, тобто про умови, що впливають на виплату допомоги по безробіттю, то повинен повернути, незаконно отриману ним допомогу по безробіттю, відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» за період з 09.04.2019 по 08.07.2019 у розмірі 23074,68 грн. отриману обманним шляхом та вартість наданих соціальних послуг (навчання з питань підприємництва) у розмірі 421,19 грн. у загальній сумі 23495,87грн.

Запорізьким міським центром зайнятості прийнято наказ № 365-0 від 31.07.2019 «Про відшкодування матеріального забезпечення та вартості наданих соціальний послуг». 31.07.2019 відповідачу надіслано претензію з пропозицією про повернення неправомірно отриманої допомоги по безробіттю та вартості наданої соціальної послуги у загальній сумі 23495,87 грн. в добровільному порядку у 15-денний строк з моменту отримання листа. 06.08.2019 відповідачем було отримано лист. Оскільки відповідачем заборгованість не погашено, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 кошти, що були виплачені йому як допомога по безробіттю за період з 09.04.2019 по 08.07.2019, у розмірі 23074,68 грн. на користь Запорізького міського центру зайнятості, стягнути з ОСОБА_2 , кошти витрачені на професійне навчання у розмірі 421,19 грн. на користь Запорізького обласного центру зайнятості, стягнути з ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору, у розмірі 1921 грн. 00 коп. на користь Запорізького міського центру зайнятості.

Ухвалою від 13.11.2019 року відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду в спрощеному провадженні з повідомленням сторін.

10.12.2019 року від ОСОБА_2 подано до суду клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили рішенням у справі за позовом ОСОБА_2 до Запорізького міського центру зайнятості про визнання протиправними та скасування наказів, та зобов`язання вчинити певні дії.

12.12.2019 року до суду від відповідача надійшов відзив на позов у якому вказано, що позивач дійшов хибного висновку про набуття Відповідачем права на заняття адвокатською діяльністю саме з 09.04.2019. Позивач, зокрема дійшов висновку, що ОСОБА_2 , зареєстрований в Єдиному реєстрі адвокатів України 09.04.2019. Так, Радою адвокатів Запорізької області 09.04.2019 прийнято рішення № 08 про видачу йому свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Присягу адвоката України складено 16.05.2019. Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗП № 002110 видано Радою адвокатів Запорізької області також 16.05.2019. Рада адвокатів Запорізької області не могла і видати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю до моменту складення присяги адвоката України. Лише після цього, з урахуванням вимог ст. 3.5 Порядку ведення Єдиного реєстру адвокатів України, у Ради адвокатів Запорізької області виникли правові підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України. Відповідні відомості фактично були внесені до Єдиного реєстру адвокатів України 20-23.07.2019. Таким чином, є хибним висновок Позивача про те, що відповідач зареєстрований у Єдиному реєстрі адвокатів України саме з 09.04.2019, оскільки свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю видано Радою адвокатів Запорізької області лише 16.05.2019 та відповідно відомості до Єдиного реєстру адвокатів України не могли бути внесені раніше дати видачі свідоцтва, тобто раніше 16.05.2019. Про вказане відповідач також повідомив комісію Позивача з питань одноразової виплати допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності. Надавав для огляду Присягу адвоката України, датовану 16.05.2019. Однак доводи Позивачем не були взяті до уваги. Вказує, що наміру провадити незалежну професійну діяльність (адвокатську діяльність) не мав, у зв`язку з чим на облік у строки передбачені п.6.7 Порядку обліку платників податків і зборів, як самозайнята особа на став. Натомість, стверджує що отримавши свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю 16.05.2019 (а не 09.04.2019, як вважає відповідач), позивач вже 27.05.2019 звернувся до ради адвокатів Запорізької області із заявою про зупинення його дії на підставі п.1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», наміру отримувати допомогу обманним шляхом, як про це зазначає позивач, не мав, оскільки доходів не мав і потребував соціальної допомоги, наміру провадити незалежну професійну діяльність -адвокатську діяльність не мав. Щодо коштів на навчання, то жодних підстав для стягнення цих коштів на користь особи, яка не залучена до участі у справі, не має. Просить відмовити в задоволені позову Запорізького міського центру зайнятості про стягнення коштів у повному обсязі.

Ухвалою суду від 20.01.2020 року зупинено провадження по справі № 335/12143/19 за позовом Запорізького міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення коштів до набрання законної сили рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24 жовтня 2019 року по адміністративній справі №280/3831/19 за позовом ОСОБА_2 до Запорізького міського центру зайнятості про визнання протиправними та скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 12.04.2020 року поновлено провадження у справі.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з мотивів викладених у позові, надав пояснення щодо заявлених вимог, які аналогічні змісту позовної заяви.

У судовому засіданні відповідач проти позову заперечував з мотивів викладених у відзиві, наполягав на тому, що підстав для задоволення позову немає.

Суд, розглянувши надані документи та матеріали, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку про наступне.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено право кожної особи в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК України), при цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, проданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 13.03.2019 року був звільнений з прокуратури Запорізької області.

20 березня 2019 року ОСОБА_2 звернувся до Запорізького міського центру зайнятості заявою про надання статусу безробітного.

27 березня 2019 року відповідачем прийнято рішення №НТ190327 про надання позивачу статусу безробітного з 21.03.2019, а 28 березня 2019 року прийнято рішення №НТ 190328 про призначення допомоги по безробіттю з цього ж дня.

09.07.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою про розгляд та затвердження розробленого бізнес-плану.

12.07.2019 відбулось засідання комісії з питань одноразової виплати допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності в ході якого позивач повідомив про наявність у нього свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, яке отримано 16.05.2019 та зупинено 27.05.2019.

15.07.2019 року позивачем було складено акт розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про зайнятість населення».

В наведеному акті зазначено, що згідно отриманої інформації, в період перебування на обліку в центрі зайнятості, позивач з 09.04.2019 року зареєстрований в Єдиному реєстрі адвокатів України (номер свідоцтва 002110) та з 09.04.2019 року належав до категорії зайнятого населення, що свідчить про порушення останнім вимог чинного законодавства.

15.07.2019 року позивачем було прийнято наказ №343-о, яким відмовлено позивачу у виплаті допомоги по безробіттю одноразово для організації підприємницької діяльності.

16.07.2019 відповідача було ознайомлено із наказом №343-о від 15.07.2019 «Про відмову у виплаті допомоги по безробіттю одноразово для організації підприємницької діяльності» у зв`язку з виявленням факту зайнятості.

29 липня 2019 року виплату допомоги по безробіттю позивачеві було припинено; також припинено реєстрацію безробітного та вирішено повернути виплати, про що видано наказ № НТ 190729 про припинення реєстрації позивача як безробітного та повернення виплат.. Зі змісту зазначеного наказу вбачається, що підставою припинення реєстрації безробітного вказано: «у зв`язку з встановленням факту виконання зареєстрованим безробітним оплачуваної роботи (надання послуг), зайняття іншим видом діяльності згідно із статтею 4 Закону України «Про зайнятість населення» відповідно до абзацу 19 пп.1 п.30 Порядку.

ОСОБА_2 оскаржив рішення Запорізького міського центру зайнятості, оформлене наказом від 29.07.2019 року «Про припинення реєстрації безробітних» до Запорізького окружного адміністративного суду, рішенням якого від 24.10.2019 року, яке набрало законної сили 27.02.2020 року, у задоволенні позову відмовлено.

При цьому, враховуючи норми ч. 3 ст. 13, ст. 49 ЦПК України позивач, який вважає, що його суб`єктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

Підставу позову складають зазначення фактичних обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та докази, на підтвердження зазначених позивачем обставин.

Так, звертаючись до суду з позовом до відповідача, як на підставу позовних вимог позивач зазначив, що ОСОБА_2 маючи з 21.03.2019 року статус безробітного та отримуючи виплати допомоги по безробіттю, 09.04.2020 року отримав свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, відповідно набув статусу самозайнятої особи, а тому останній допомогу по безробіттю отримав обманним шляхом.

Заперечуючи щодо заявлених позовних вимог відповідач зазначив, що свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю отримав лише 16 травня 2020 року, у цей же день подав заяву про внесення відомостей до ЄРАУ, однак відповідні відомості фактично були внесені до Єдиного реєстру адвокатів України 20-23.07.2019, однак він жодною діяльністю не здійснював, дію свідоцтва зупинив 27.05.2019 року, доходів не отримував (а.с.55).

Вирішуючи спір, суд виходить з того, що право на соціальний захист є невід`ємним конституційним правом громадян (стаття 64 Конституції України).

Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю і посвідчення адвоката України не обмежуються віком особи та є безстроковими.

Частиною 2 ст. 13 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

У п. 1 ч. 1 ст. 31 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» вказано, що право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності, а частиною 4 передбачено, що право на заняття адвокатською діяльністю поновлюється з дня, наступного за днем отримання радою адвокатів регіону заяви адвоката про поновлення права на заняття адвокатською діяльністю.

За приписами п. 1 ст. 1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - система прав, обов`язків і гарантій, яка передбачає матеріальне забезпечення на випадок безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин та надання соціальних послуг за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про зайнятість населення» безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи.

Пунктом 1 частини 1 статті 43 Закону України "Про зайнятість населення" визначено, що статусу безробітного може набути особа працездатного віку до призначення пенсії (зокрема на пільгових умовах або за вислугу років), яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів, готова та здатна приступити до роботи.

Згідно п. 8 ч.1 ст. 45 Закону України "Про зайнятість населення" реєстрація безробітного припиняється у разі, зокрема: встановлення факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийнято рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення на випадок безробіття та надання соціальних послуг.

За ч. 3 ст. 44 Закону України "Про зайнятість населення" відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.

Відповідно до п. 4 ч.2 ст. 44 Закону України "Про зайнятість населення" зареєстровані безробітні зобов`язані інформувати територіальний орган центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, протягом трьох робочих днів про обставини припинення реєстрації, визначені у частині першій статті 45 цього Закону.

Згідно частини 1 статті 4 Закону України "Про зайнятість населення" до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

В розумінні Податкового кодексу України та статті 13 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально є самозайнятою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", обов`язковими складовими набуття статусу адвоката є, зокрема, складення особою присяги адвоката України та отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Частиною 1 ст. 11 зазначеного вище Закону передбачено, що особа, стосовно якої Радою адвокатів регіону прийнято рішення про видачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, не пізніше тридцяти днів з дня прийняття цього рішення складає перед радою адвокатів регіону присягу адвоката України.

Особі, яка склала присягу адвоката України, радою адвокатів регіону у день складення присяги безоплатно видаються свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю та посвідчення адвоката України (ч. 1 ст. 12 цього Закону).

З системного аналізу наведених положень слідує, що чинне законодавство визначає процедуру набуття статусу адвоката, яка завершується складенням присяги адвоката України та безоплатним отриманням свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, тим самим, адвокатська діяльність є незалежною професійною діяльністю відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", відповідно з часу отримання адвокатом свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Верховним Судом у справі №750/9213/16-ц, постанова від 31.05.2018, № 802/1206/17-а від 19.12.2018р зроблено висновок, що адвокатська діяльність є незалежною професійною діяльністю відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а тому відповідач не може вважатися незайнятою особою з часу отримання нею свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, незалежно від часу взяття її на облік органами Державної фіскальної служби України.

Положеннями статей 6, 12, 31, 32 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що право особи на зайняття адвокатською діяльністю зберігається з моменту отримання свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю до зупинення або припинення ним права на зайняття такою діяльністю. Ті обставини, що особа, яка отримала свідоцтво на право зайняття адвокатською діяльністю не була взятий на облік в органах податкової служби як самозайнята особа, що здійснює незалежну професійну діяльність, на які посилається відповідач, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до Закону України "Про адвокатуру" та Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокат має право здійснювати адвокатську діяльність після отримання свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та складання присяги адвоката України. Наявність зазначеного права чинним законодавством не пов`язано з реєстрацією адвоката в органах податкової служби як платника податків.

Встановлено також, що з метою проведення розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення Запорізьким міським центром зайнятості було направлено запит до Ради адвокатів Запорізької області.

Листом Ради адвокатів Запорізької області від 19.07.2019 №51 було підтверджено наявність свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 09.04.2019.

Радою адвокатів Запорізької області видано гр. ОСОБА_2 свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №ЗП 002110. В подальшому, на підставі поданої ним заяви зупинено - з 27.05.2019.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії присяги адвоката України, остання була складена позивачем 16.05.2019 року у цей же день подано заяву про внесення відомостей до ЄРАУ(а.с.52,54,55)

В подальшому, на підставі поданої ОСОБА_2 заяви, здійснення останнім адвокатської діяльності було зупинено з 27.05.2019 року.

Дата офіційного внесення відомостей до Єдиного державного реєстру адвокатів України є датою, що підтверджує відповідний статус. Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю засвідчує право особи на заняття відповідною діяльність і свідчить про те, що особа є самозайнятою.

З огляду на ці обставини, суд дійшов висновку, що у період з 09.04.2019 року по 16.05.2019 позивач не міг здійснювати адвокатську діяльність, враховуючи відсутність свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, яке отримав лише 16.05.2019 року і набувши відповідного статусу 16.05.2019 року - 27.05.2019 зупинив свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю.

Те, що відповідач не був взятий на облік в органах податкової служби як самозайнята особа, що здійснює незалежну професійну діяльність, відповідно до Закону України "Про адвокатуру" та Про адвокатуру і адвокатську діяльність", адвокат має право здійснювати адвокатську діяльність після отримання свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та складання присяги адвоката України. Наявність зазначеного права чинним законодавством не пов`язано з реєстрацією адвоката в органах податкової служби як платника податків, а тому доводи відповідача в цій частині не заслуговують на увагу.

Разом із тим, частиною 3 ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на випадок безробіття" передбачено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.

Відповідно до статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, але за умови відсутності: а) рахункової помилки зі сторони платника; б) недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Згідно з частиною першою зазначеної статті не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Зі змісту наведеної норми вбачається, що умовою стягнення виплаченого забезпечення є умисне невиконання застрахованою особою своїх обов`язків та зловживання ними. Відтак, позивач, в даному випадку, повинен довести вину застрахованої особи у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про працевлаштування з метою незаконного отримання допомоги по безробіттю.

Зобов`язання у зв`язку з безпідставним набуттям майна виникають за наявності трьох умов: набуття або зберігання майна; набуття або зберігання майна за рахунок іншої особи; відсутність правових підстав для такого набуття чи зберігання або припинення таких підстав згодом. За наявності певних обставин законодавець вважає недоцільним повертати майно одній особі, навіть якщо інша особа набула таке майно за відсутності правових підстав.

Вирішуючи вказаний спір, виходячи із принципів пропорційності, виваженості і справедливості, суд зважує на ті обставини, що ОСОБА_2 практично одразу скористався правом зупинити свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, про що через незначний проміжок часу після отримання свідоцтва подав відповідну заяву, іншого доходу, окрім допомоги по безробіттю, у цей період часу не отримував, повідомив про наявність зупиненого свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю самостійно, а тому з урахуванням незначної тривалості цього періоду, позивач не довів вину застрахованої особи у формі прямого умислу, спрямованого саме на свідоме неповідомлення про працевлаштування з метою незаконного отримання допомоги з безробіття та умислу на зловживання своїми обов`язками, а доводи позивача щодо отримання допомоги обманним шляхом жодним належним доказом не підтверджені.

Таким чином, враховуючи та аналізуючи усі надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено наявність у діях відповідача прямого умислу на зловживання своїми обов`язками чи свідомого надання неправдивих відомостей.

Щодо вимог про стягнення вартості наданих соціальних послуг (навчання) у розмірі 421,19 грн. з ОСОБА_2 на користь Запорізького обласного центру зайнятості, то в задоволенні цих вимог суд відмовляє, оскільки позивачем не доведено право вимоги цих коштів. Довіреності від Запорізького обласного центру зайнятості, яка б надавала Запорізькому міському центру зайнятості повноваження на звернення до суду із позовом в інтересах Запорізького обласного центру зайнятості в матеріалах справи немає, Запорізький обласний центр зайнятості з позовом до суду не звертався, позивачем до участі у справі не притягувався.

З огляду на вищенаведене, у задоволенні позову суд відмовляє.

Керуючись ст. ст. 2,4,5,12,13,76-81,89,263-265,268,273,274-279 ЦПК України ,

УХВАЛИВ:

У позові Запорізького міського центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення коштів, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Вступна та резолютивна частина рішення виготовлена у нарадчій кімнаті та проголошена у судовому засіданні 24.07.2020 року. Повне рішення складено 27.07.2020 року.

Суддя: Ю.В. Апаллонова