Дата документу 14.09.2020 Справа № 314/36/20
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/36/20 Головуючий у 1 інстанції
№ провадження 22-ц/807/2299/20 Кофанов А.В.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Кухаря С.В.

Онищенко Е.А.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 07 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів, посилаючись на те, що з 14 липня 2001 року по 23 лютого 2006 року перебувала у шлюбі з відповідачем по справі.

Від шлюбу мають повнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначає, що на даний момент син навчається на 1 курсі Національного університету «Запорізька політехніка», факультет - Будівництво, архітектура та дизайн, денна форма навчання, де навчається на бюджетній основі.

Відповідач на утримання сина після повноліття матеріальної допомоги надавати не бажає.

Вказує, що зараз вона не в змозі самостійно утримувати їхнього сина, у зв`язку з тим, що синові необхідні кошти на проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування тощо.

Вважає, що оскільки відповідач має мінливий заробіток, вважає доцільним стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_3 , аліменти в розмірі 3 000 грн., до досягнення ним 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання.

Заочним рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 07 квітня 2020 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 08.01.2020 року і до досягнення ним 23 річного віку, але не пізніше, ніж до закінчення навчання.

Рішення в цій частині допущено до негайного виконання.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

У апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд не в повній мірі дослідив обставини справи. Не врахував, що він є інвалідом ІІІ групи з дитинства та знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ України та отримує соціальну пенсію. Залишилось поза увагою, що він немає можливості утримувати повнолітнього сина та надавати йому допомогу на навчання. Просить скасувати рішення суду та ухвали нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

На зазначену апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали відзиви у яких зазначають, що висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам, а те, що відповідач має дохід підтверджується його публікаціями на сторінках Фейсбук. Просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

На вказані відзиви ОСОБА_3 подав заперечення у якому зазначає, що він знаходиться на обліку в управлінні ПФУ, фермерське господарство припинило свою діяльність у травні 2020 року, ніяких автомобілів закордоном він не купував, більш того позбавлений водійського посвідчення. Просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати і у позові відмовити.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, виходив з обґрунтованості позовних вимог позивача.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Стаття 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення.

Стаття 264 ЦПК України регламентує питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 14 липня 2001 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін по справі народився син ОСОБА_3 .

23 лютого 2006 року шлюб між сторонами було розірвано.

Згідно довідки № 659 від 11 вересня 2019 року Національного університету «Запорізька політехніка» ОСОБА_3 є студентом 1 курсу денної форми навчання (бюджетна) факультету - Будівництво, архітектура та дизайн. Термін навчання з 01.09.2019 року по 12.06.2023 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є особою з інвалідністю ІІІ групи, перебуває на обліку в Вільнянському відділ обслуговування громадян (сервісному центрі) управління обслуговування громадян Головного УПФУ в Запорізькій області та отримує пенсію в розмірі 1 638 грн. 00 коп.

Відповідач ОСОБА_3 не працює, хоча ІІІ група вважається робочою.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

В частині 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 200 СК України, при визначенні розміру аліментів, який підлягає стягненню з одного з батьків, суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Проте, суд першої інстанції у порушення вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України не сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи.

Має місце неповне з`ясування обставин судом першої інстанції, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції помилково визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, в порушення вимог статті 199 СК України не встановлено взагалі чи має можливість відповідач надавати матеріальну допомогу на час навчання сина.

Встановлення зазначеної обставини є обов`язковою при вирішенні питання про можливість стягнення аліментів на період навчання та визначення їх розміру.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що без з`ясування матеріальної можливості відповідача надавати допомогу, висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є передчасним.

Висновки суду першої інстанції у цій справі ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

Разом із тим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити, що повнолітній син чи мати, з якою син проживає, не позбавлені права вирішувати питання про стягнення аліментів з батька, у зв`язку із навчанням повнолітнього сина, у подальшому окремо від цієї справи в разі зміни майнового стану батька.

Також батько не позбавлений права у подальшому, за наявності для цього можливості, надавати у добровільному порядку повнолітньому сину будь-яку матеріальну допомогу у зв`язку із його навчанням тощо.

За таких обставин доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 367-369, 372, 374-376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 07 квітня 2020 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справ, зазначений строк обчисляються з дня складання повного тексту постанови.

Повна постанова складена 14 вересня 2020 року.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко