Дата документу 10.08.2020 Справа № 310/8360/17
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 310/8360/17 Головуючий у 1 інстанції: Черткова Н.І.
№ 22-ц/807/1260/20 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Полякова О.З.

Кухаря С.В.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 січня 2020 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ

В листопаді 2017 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 30.07.2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 500397442 на суму 13246,00 грн.

30.09.2014 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Дата Майнінг Груп» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого до ТОВ «Дата Майнінг Груп» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 500397442 від 30.07.2013 року.

10.10.2016 року між ТОВ «Дата Майнінг Груп» та позивачем було укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ у відповідності до умов якого, ТОВ «Дата Майнінг Груп» відступило ТОВ «ФК «ЄАПБ» належне йому право вимоги до відповідача коштів, включаючи суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить ТОВ «Дата Майнінг Груп», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги грошових коштів від відповідача.

Відповідно до договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року - характеристики права вимоги, переданих фактору клієнтом за договором та боржників за основними договорами ТОВ «ФК`ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 37053,63 грн. з яких:

- 12587,03 грн. - заборгованість за основною сумою боргу;

- 12416,60 грн. - заборгованість за процентами та комісією;

-12050,00 грн. - пеня, штраф, неустойка.

Згідно п. 2.3 Договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року право вимоги вважається відступленим фактору з дати надходження на рахунок TOB "Дата Майнінг Груп" ціни прав вимоги в повному обсязі. В дату отримання оплати TOB "Дата Майнінг Груп" у повному обсязі ціни прав вимоги відповідно до п 4.3. цього договору сторони підписують акт приймання-передачі реєстру боржників, за формою, встановленою в Додатку № 2 до зазначеного договору.

Згідно п. 3.1.7. договору факторингу TOB "Дата Майнінг Груп" запевняє та гарантує, що на день укладення цього договору право вимоги, яке відступається за цим договором, не перебуває в заставі, дійсно має місце заборгованість боржників перед клієнтом, що ця заборгованість виникла на законних підставах, що вона повністю непогашена, не прощена, не стягнена, а також, що права вимоги повернення заборгованості по боржникам не відступлені клієнтом третім особам, клієнтом не укладено угод про заміну зобов`язань по поверненню такої заборгованості іншими зобов`язаннями.

На виконання умов договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 року, на адресу відповідача, від імені TOB "Дата Майнінг Груп" відповідачу направлено повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ"ФК"ЄАПБ".

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором.

Незважаючи на це, відповідач не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором.

Посилаючись на зазначені обставини просило суд, стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 37053,63 грн. та судові витрати.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 січня 2020 року позовну заяву задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 500397442 від 30.07.2013 року у розмірі 26753,63 копійки, що складається із заборгованості за основною сумою боргу у розмірі - 12587,03 грн., заборгованістю за процентами та комісією у розмірі - 12416,60 грн. та штрафу у розмірі 1750 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір у розмірі 1600,00 копійок.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати за пропуском строку звернення до суду..

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що між 30.07.2013 року між ПАТ «Альфа-Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір № 500397442 на суму 13246,00 грн.(т. 1 а.с.5)

30.09.2014 року між ПАТ "Альфа-Банк" та ТОВ "Дата Майнінг Груп" було укладено договір факторингу, за яким право вимоги по вищезазначеному кредитному договору було відступлене на користь ТОВ "Дата Майнінг Груп".

10.10.2016 р. між ТОВ "Дата Майнінг Груп" та ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ, у відповідності до умов якого, ТОВ "Дата Майнінг Грпуп" відступив позивачу право вимоги від відповідача коштів за основною сумою кредиту, нарахованих процентів, комісіями та всіма іншими платежами за основним договором, право на одержання яких належить ТОВ "Дата Майнінг Груп", а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача (т. 1 а.с. 18-20)

Відповідно до додатку № 1-1 до договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 р. - реєстру заборгованостей, позивач набув прав грошової вимоги до відповідача в сумі 37053,63 грн., з яких: 12587,03 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 12416.60 грн. - заборгованість за процентами та комісією; 12050 грн. - пеня, штраф, неустойка.

Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

На виконання умов договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 р. на адресу відповідача від імені ТОВ "Дата Майнінг Груп" було направлено повідомлення про відступлення права вимоги до ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" (т. 1 а.с.12)

П.п.2.1, 2.2 договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 р., укладеного між ТОВ "Дата Майнінг Груп" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" передбачено, що ТОВ "Дата Майнінг Груп" відступає право вимоги щодо заборгованості за основним договором, нарахованих процентів, комісій та інших платежів за основним договором.

Відповідно до п. 2.4 договору факторингу № 2016-1ДМГ/ЄАПБ від 10.10.2016 р., з моменту переходу до фактора права вимоги, відповідно до мов п.2.3 цього договору, всі гарантії надані боржниками щодо заборгованості за основним договором, стають дійсними та для фактора та вважаються наданими фактору. Разом з правом вимоги фактор переходять всі інші пов`язані з ними права, в обсязі та на мовах, що існували на момент переходу цих прав, зокрема, право на звернення до суду за встановленою в основному договорі підсудністю спорів, право на всі суми, які фактор одержить від боржників на виконання його вимог, та інші з врахуванням обмежень встановлених цим договором.

Через невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань існує заборгованість за кредитним договором № 500397442 від 30.07.2013 року на суму 37053,63 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушені зобов`язання з повернення кредитних коштів за кредитним договором.

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Крім того, Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором (ст. 612 Цивільного кодексу України).

Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Кредитором у зобов`язанні є позивач, який отримав право вимоги від первісного кредитора.

Суд першої інстанції правильно виходив з положень ст. 512 ЦК України, за якими кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди на те боржника.

Позивач отримав право вимоги за договором факторингу. Відповідно до ч.1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно до ч.1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

При вирішенні спору про розмір стягнення, суд першої інстанції врахував положення статті 256 ЦК України, за якими позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Суд першої інстанції правильно послався на правову позицію, викладену Верховним Судом України в постанові від 19.03.2014 року (справа №6-14 цс 14), за якою відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Також відповідно до постанови судової палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 06.11.2013 року, Верховним Судом України висловлено правову позицію про те, що у випадку незалежного виконання позичальником зобов`язань перед кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу.

За зазначеним кредитним договором, умовами якого установлено не тільки щомісячні платіжні погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Разом з тим, умовами вказаного кредитного договору також визначено кінцевий строк повного погашення кредиту - 31 липня 2016 року.

Отже, позовна давність за вимогами позивача про повернення заборгованості за основною сумою боргу та заборгованістю за процентами та комісією повинна обчислюватись з моменту закінчення строку кредитування, зазначеного в умовах кредитного договору, тобто з 1 серпня 2016 року.

Оскільки, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» пред`явило позов до ОСОБА_1 - 28.11.2017 року (т. 1 а.с. 2), а в даних правовідносинах діє позовна давність, яка встановлена законом (стаття 257 ЦК України), то строк звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за основною сумою боргу та заборгованістю за процентами та комісією, не сплив, тобто строк позовної давності позивачем не пропущено.

Факт пропуску строку спеціального строку позовної давності щодо вимог про стягнення пені був врахований судом.

Так, відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Як вбачається з матеріалів справи розрахунок заборгованості за кредитним договором, в тому числі за штрафом, зроблений позивачем за період з 30.09.2013 року по 30.09.2016 року, а враховуючи вищенаведене, судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто штраф в межах не пропущеного строку позовної давності, а саме за період з 31.07.2016 року в сумі 1750 грн.

Твердження апелянта про те, що їй не направлялись повідомлення про відступлення права вимоги за кредитним договором, повідомлення про порядок погашення заборгованості по кредитному договору спростовуються матеріалами справи.

Так в матеріалах справи містяться повідомлення про переведення боргу, про порядок погашення заборгованості, адресовані відповідачеві (т.1 а.с.12, 13).

До того ж відповідач не зазначає, що виконував свої обов`язки на користь первісного кредитора.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що неможливо стягнути з неї одночасно пеню, неустойку, штраф є безпідставними, оскільки за рішенням суду з відповідача стягнуто основна сума боргу - 12587,03 грн., заборгованість за процентами та комісією - 12416,60 грн. та штраф - 1750 грн.

Будь-які інші стягнення, які відповідач вважає неустойкою, не застосовувалися.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки висновків суду першої інстанції та не спростовують їх.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 мала сплатити 2400 грн. судового збору, в порядку статті 136 ЦПК України апеляційний суд задовольнив клопотання останньої про відстрочення сплати судового збору до закінчення апеляційного розгляду справи.

З урахуванням викладеного, з ОСОБА_1 на користь держави підлягає стягненню 2400 грн. судового збору, за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 січня 2020 рокупо цій справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 2400 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 10 серпня 2020 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: О.З. Поляков

С.В. Кухар