Справа № 464/267/17 Головуючий у 1 інстанції: Борачок М.В.
Провадження № 22-ц/811/1498/20 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

секретаря: Бадівської О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» на ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 16 березня 2020 року у справі заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про судові витрати,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 29.10.2019 року судовий наказ від 16 січня 2017 року №464/267/17, (провадження №2-н/464/41/17), виданий Сихівським районним судом м.Львова за заявою Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого опалення - скасовано.

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про стягнення з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» судових витрат в розмірі 99,05 грн, понесених за подання заяви про скасування судового наказу, яку мотивувала тим, що відповідно до ст.270 ЦПК України суд за заявою сторони може ухвалити додаткове рішення, якщо питання про судові витрати не було вирішено.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 16 березня 2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго», що знаходиться у м.Львові, по вул.Д.Апостола, 1, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору в розмірі 96,05 грн та комісії в розмірі 3 грн.

Ухвалу суду оскаржило Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго».

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що в даній справі суд не звернув увагу на відсутність схожості правовідносин, а також причин застосування аналогії закону до конкретного випадку. Вважає, що суд не взяв до уваги, що аналогію Закону можна застосувати виключно у разі подібності спірних неврегульованих правовідносин. Просить ухвалу скасувати та у стягненні судових витрат - відмовити.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, причини неявки до суду не повідомили, тому розгляд справи відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України здійснюється колегією суддів за їхньої відсутності.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду таким вимогам відповідає.

З матеріалів справи убачається, що ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 29.10.2019 судовий наказ від 16 січня 2017 року №464/267/17, (провадження №2-н/464/41/17), виданий Сихівським районним судом м.Львова за заявою Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого опалення - скасовано.

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про стягнення з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» судових витрат в розмірі 99,05 грн, понесених за подання заяви про скасування судового наказу, яку мотивувала тим, що відповідно до ст.270 ЦПК України суд за заявою сторони може ухвалити додаткове рішення, якщо питання про судові витрати не було вирішено.

Ухвалою Сихівського районного суду м.Львова від 16 березня 2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Відповідно до положень п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Згідно вказаної норми суд апеляційної інстанції вважає за можливе застосування у даному випадку аналогії ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи вказане, зважаючи на те, що судом задоволено заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу та судовий наказ скасовано, судовий збір за подання такої заяви повинен був бути стягнутий з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь ОСОБА_1 .

Оскільки вимоги боржника задоволені, суд першої інстанції прийшов до правильних висновків, що відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, які складаються із сплаченого судового збору в розмірі 96,05 грн слід покласти на стягувача, Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго».

Поряд з цим, відповідно до ч. 3 ст 133 ЦПК України до судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

До вказаного переліку судових витрат стягнення комісії не входить.

Однак суд першої інстанції стягуючи комісію в розмірі 3 грн з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» даної норми закону не врахував, тому в цій частині ухвала підлягає скасуванню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку в частині стягнення з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» комісії в розмірі 3 грн, що в є підставою для скасування судового рішення в цій частині, в іншій частині ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» задовольнити частково.

Ухвалу Сихівського районного суду м.Львова від 16 березня 2020 року в частині стягнення з Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» комісії в розмірі 3 грн - скасувати.

В іншій частині залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 11.08.2020

Головуючий

Судді