Справа № 529/1197/19
Провадження №2/552/274/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2020 Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Самсонової О.А.

секретар судового засідання Горошко О.О.,

учасники справи та їхні представники:

позивач - ОСОБА_1 ,

представник позивача адвокат Літовченко Роман Вікторович,

відповідач прокуратура Полтавської області,

представник відповідача Харенко Володимир Миколайович,

відповідач - Державна казначейська служба України,

відповідач Головне управління Національної поліції в Полтавській області,

представник відповідача ОСОБА_2 ,

третя особа - Миргородська місцева прокуратура,

третя особа - Диканське відділення поліції Миргородського ВП Головного управління Національної поліції в Полтавській області,

третя особа - ОСОБА_3 ,

третя особа - ОСОБА_4 ,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Диканського районного суду Полтавської області з позовом до Миргородської місцевої прокуратури, Державної казначейської служби України, Диканського відділення Миргородського ВП Головного управління Національної поліції в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою від 12 грудня 2019 року суддя Диканського районного суду Полтавської області Гвоздик А.Є. заявив собі самовідвід по даній цивільній справі (т. 1, а.с.26).

Розпорядженням т.в.о. голови Диканського районного суду Полтавської області від 12 грудня 2019 року у зв`язку з неможливістю утворити склад суду цивільна справа за позовом ОСОБА_1 передана до Київського районного суду м.Полтави як найбільш територіально наближеного суду (т.1, а.с.29).

Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 20 грудня 2019 року у зв`язку з виявленими недоліками позовну заяву ОСОБА_1 до Миргородської місцевої прокуратури, Державної казначейської служби України, Диканського відділення Миргородського ВП Головного управління Національної поліції в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (т.1, а.с. 34).

Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 09 січня 2020 року після виправлення позивачем недоліків позовної заяви відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (т.1, а.с.41).

20 січня 2020 року позивач звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін (т.1, а.с.50).

Миргородська місцева прокуратура звернулась до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача на належного прокуратуру Полтавської області (т.1, а.с. 56-57).

Ухвалою суду від 11 березня 2020 року в задоволенні клопотання Миргородської місцевої прокуратури про заміну неналежного відповідача відмовлено (т.1, а.с.64-65).

Оскільки після відкриття провадження у справі виявлено недоліки позовної заяви, позовну заяву ОСОБА_1 до Миргородської місцевої прокуратури, Державної казначейської служба України, Диканського відділення поліції Миргородського ВП Головного управління Національної поліції в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків.

Цією ж ухвалою задоволено клопотання позивача ОСОБА_1 про розгляд справи з викликом учасників справи, вирішено справу розглядати з викликом учасників справи.

Також вказаною ухвалою вирішено клопотання позивача, із яких клопотання про допит свідків задоволено, вирішено допитати в якості свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , в задоволенні клопотання позивача про витребування копій матеріалів кримінального провадження №0000169 відмовлено.

Після одержання судом позовної заяви ОСОБА_1 з виправленими недоліками ухвалою суду від 25 березня 2020 року вирішено продовжити розгляд цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди у спрощеному позовному провадженні з повідомленням сторін, забезпечити участь в судовому засіданні позивача ОСОБА_1 та свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 шляхом їх доставки в судове засідання з Державної установи «Полтавська установа виконання покарань (№23)» - (т.1, а.с.85).

Також вказаною ухвалою витребувано з Диканського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області інформацію: триває чи закінчено досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000169 від 23 липня 2015 року, а також копію кінцевого рішення.

Таким чином після виправлення позивачем недоліків позовної заяви позивачем позов пред`явлено до Полтавської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 посилався на те, що постановою слідчого СВ Диканського ВП ГУНП в Полтавській області від 23 липня 2015 року без проведення належного досудового розслідування було закрито кримінальне провадження №0000169, внесене до ЄРДР 17 квітня 2015 року.

Вказана постанова слідчого скасована ухвалою Полтавського районного суду полтавської області від 29 вересня 2015 року.

В подальшому кримінальне провадження №0000169 від 17 квітня 2015 року неодноразово закривалось постановами слідчого СВ Диканського ВП ГУНП в Полтавській області від 29 березня 2016 року, 15 грудня 2017 року, 31 січня 2019 року також без проведення належного досудового розслідування.

Вказані постанови слідчого скасовані ухвалами суду: від 01 червня 2016 року ухвалою Полтавського районного суду, від 20 лютого 2018 року ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави, від 05 вересня 2019 року ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області відповідно.

Зазначав, що вказані обставини свідчать про те, що протягом більше чотирьох років досудове розслідування вказаного кримінального провадження належним чином не здійснюється, слідчими взагалі не провадяться слідчі дії, до цього часу жодній особі не повідомлено про підозру, тобто органом досудового розслідування та процесуальним керівником грубо порушуються розумні строки розгляду кримінального провадження. Замість проведення належного досудового розслідування орган досудового розслідування та процесуальне керівництво фактично протиправно бездіє.

Кримінальне провадження №0000169 від 17 квітня 2015 року та його результати для позивача є дуже важливим, оскільки рішення у даному кримінальному провадженні надало б йому можливість звернутись до суду з заявою про перегляд обвинувального вироку відносно нього за нововиявленими обставинами, але через бездіяльність слідства та процесуального керівництва він скористатися такою можливістю не може.

Відсутність на даний час іншого ефективного засобу юридичного захисту від порушення його прав, інформації щодо ходу розслідування спричинює йому значну моральну шкоду, що полягає у душевних стражданнях та негативних переживаннях внаслідок порушення його прав протягом вже 59 місяців, насторозі, тривозі, зниженому настрої, нервозності та дратівливості. Розмір завданої йому моральної шкоди позивач оцінив у розмірі 278657 грн.

Тому позивач просив суд стягнути солідарно з прокуратури Полтавської області, Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України на його користь 278657 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої довготривалим досудовим розслідуванням та бездіяльністю слідчого й процесуального керівника у кримінальному проваджені №0000169 від 17 квітня 2015 року, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 384 КК України.

Під час розгляду справи ухвалою суду від 02 квітня 2020 року задоволено клопотання ОСОБА_1 про забезпечення його права на одержання правової допомоги, доручено Полтавському місцевому центру з надання безоплатної правової допомоги призначити адвоката позивачу ОСОБА_1 при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди (т.1, а.с.98).

Ухвалами суду від 22 квітня 2020 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування із слідчого відділу Диканського ВП МВП ГУНП в Полтавській області матеріалів кримінального провадження №0000169 або належним чином завірених їх копій, а також відмовлено у допиті свідка ОСОБА_5 в режимі відеоконференції з ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)» (т.1, а.с. 127, 128).

Крім того, в судовому засіданні 22 липня 2020 року представник відповідача прокуратури Полтавської області Харенко В.М. звернувся до суду з клопотанням про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою суду від 22 липня 2020 року в задоволенні цього клопотання відмовлено (т.1, а.с.236).

В судовому засіданні 06 серпня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про призначення у справі судово-психологічної експертизи. Представник позивача адвокат Літовченко Р.В. звернувся з клопотанням про звільнення позивача від обов`язку здійснити оплату проведення такого експертного дослідження.

Ухвалою суду від 06 серпня 2020 року в задоволенні даного клопотання відмовлено.

Відповідачами прокуратурою Полтавської області та Державною казначейською службою України відзиву на позов не подано. При цьому представник прокуратури Полтавської області надав письмові пояснення по справі.

Відповідач Головне управління Національної поліції в Полтавській області 15 червня 2020 року надав відзив на позов, у якому проти позовних вимог заперечував та просив відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог (т.1, а.с.187, 190).

Позивач ОСОБА_1 24 червня 2020 року надав відповідь на відзив, у якій просив не приймати до уваги вказаний відзив у зв`язку з поданням його відповідачем з порушенням встановленого судом строку. Також просив ухвалити рішення, яким стягнути з прокуратури Полтавської області, Головного управління Національної поліції в Полтавській області, державної казначейської служби України на його користь 278657 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої довготривалим досудовим розслідуванням та бездіяльністю слідчого й процесуального керівника у кримінальному проваджені №0000169 від 17 квітня 2015 року, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 384 КК України (т.1, а.с.200-201).

Інші заяви по суті справи сторонами не подавалися.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Літовченко Р.В. позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просили позов задовольнити.

Представник відповідача прокуратури Полтавської області Харенко В.М. в судовому засіданні проти позову заперечив, в його задоволенні просив відмовити.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Полтавській області Білько В.В. звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач Державна казначейська служба України, яка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, в засідання свого представника не направила.

Представники третіх осіб Миргородської місцевої прокуратури, Диканського відділення поліції Миргородського ВП Головного управління Національної поліції в Полтавській області, та треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомили.

Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст.223 ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились.

Суд, заслухавши позивача та його представника, представника відповідача, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що вироком Диканського районного суду Полтавської області від 21 листопада 2012 року у справі №1631/1094/12, який набрав законної сили 29 січня 2013 року, ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених п.4 ч.2 ст.115, ч.2 ст.263 КК України, та засуджений за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно до довічного позбавлення волі (т.1, а.с.16-24).

Одним із доказів, на підставі якого постановлено вказаний вирок суду, є показання свідка ОСОБА_7

16 квітня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до прокуратури Шишацького району з письмовою заявою про те, що свідок ОСОБА_7 дав неправдиві показання під час судового засідання в Диканському районному суді.

За вказаною заявою 17 квітня 2015 року розпочато кримінальне провадження №0000169 за попередньою правовою кваліфікацією ч.1 ст.384 КК України.

Вказані обставини підтверджуються витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000169 (т.1, а.с.169).

Органом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні визначено Диканське відділення поліції Миргородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області.

Постановою слідчого Диканського відділення поліції Миргородського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 23 липня 2015 року було закрито кримінальне провадження №0000169 від 17 квітня 2015 року.

Ухвалою слідчого судді Полтавського районного суду Полтавської області від 29 вересня 2015 року (справа №529/790/15-к, провадження №1-кс/545/119/15) вказана постанова слідчого скасована, а матеріали кримінального провадження направлені на перевірку (т.1, а.с.8).

Постановою старшого слідчого Диканського ВП ГУНП в Полтавській області Гальцевої С.Г. від 29 березня 2016 року кримінальне провадження №0000169 від 17 квітня 2015 року відносно ОСОБА_7 закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Полтавського районного суду Полтавської області від 01 червня 2016 року у справі №529/451/16-к, провадження №1-кс/545/75/16 вказана постанова слідчого від 29 березня 2016 року про закриття кримінального провадження №0000169 скасована, а матеріали кримінального провадження повернуті на додаткове розслідування (т.1, а.с.6-7).

Постановою слідчого Диканського ВП ГУНП в Полтавській області Воронянської О.Р. від 15 грудня 2017 року кримінальне провадження №0000169 від 17 квітня 2015 року закрите.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Полтави від 20 лютого 2018 року у справі №529/25/18, провадження №1-кс/553/19/2018 вказана постанова слідчого від 15 грудня 2017 року про закриття кримінального провадження №0000169 скасована, а матеріали кримінального провадження направлені до СВ Диканського ВП ГУНП у Полтавській області для проведення подальшого розслідування (т.1, а.с.5).

Постановою слідчого СВ Диканського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області Воронянської О.Р. від 31 січня 2019 року кримінальне провадження №0000169 від 17 квітня 2015 року закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Зіньківського районного суду Полтавської області від 05 вересня 2019 року у справі №529/790/15-к, провадження №1-кс/530/288/19 постанова слідчого від 31 січня 2019 року про закриття кримінального провадження №0000169 скасована, а матеріали кримінального провадження направлені на додаткову перевірку Диканському відділенню Миргородської місцевої прокуратури (т.1, а.с.3-4).

Також під час розгляду справи встановлено, що постановою слідчого Диканського ВП ГУНП в Полтавській області Воронянської О.Р. від 19 березня 2020 року кримінальне провадження №0000169 від 17 квітня 2015 року закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (т.1, а.с. 170-172).

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Полтави від 10 липня 2020 року у справі №529/272/20, провадження №1-кс/553/77/20 постанова слідчого від 19 березня 2020 року про закриття кримінального провадження №0000169 скасована, матеріали кримінального провадження направлені СВ Диканського ВП Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області для продовження досудового розслідування (т.2, а.с.6-7).

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування (стаття 1173 ЦК України).

За змістом статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, незалежно від вини цієї особи.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частиною другою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала, у визначених цією нормою випадках, який не є вичерпним, оскільки пункт 3 передбачає, що її відшкодування можливе за наявності інших випадків, передбачених законом.

ОСОБА_1 обґрунтовував позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди бездіяльністю посадових осіб слідчих Диканського відділу Миргородського ВП ГУНП в Полтавській області та їх процесуальних керівників при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000169 від 17 квітня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 384 КК України, безпідставним винесенням постанов про закриття кримінального провадження та скасування їх слідчими суддями.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до змісту пункту третього частини першої статті 303 КПК України на стадії досудового провадження можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: рішення слідчого про закриття кримінального провадження.

За правилом частини другої статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. Втім наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної шкоди.

Бездіяльність органу досудового розслідування є предметом оскарження відповідно до статті 303 КПК України рішень, дій чи бездіяльності слідчого, прокурора, є правом сторони кримінального провадження і за своєю сутністю є механізмом здійснення судового контролю під час досудового розслідування в межах кримінального провадження, не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідну правову позицію зазначив Верховний Суд у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 641/2328/17-ц (провадження № 61-7053зпв18), у постанові від 13 червня 2019 року справа № 554/1870/18-ц (провадження № 61-8385св19) та у постанові від 22 січня 2020 року у справі № 522/239/18 (провадження № 61-44860св18).

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16, Верховний Суд у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 522/239/18 (провадження № 61-44860св18), від 30 січня 2019 року у справі № 199/1478/17 (провадження № 61-4779св18) та від 21 лютого 2019 року у справі № 520/1665/18 (провадження № 61-46894).

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Як вже зазначав суд, скасування слідчими суддями постанов слідчого про закриття кримінального провадження не свідчить про незаконність дій слідчого та прийнятих ним рішень, а лише є способом судового контролю під час досудового розслідування в межах кримінального провадження.

При цьому, як вбачається з наведених вище постанов слідчих суддів, жодною з них не встановлено порушення розумного строку розслідування даного кримінального провадження, або незаконність рішення, дії чи бездіяльності слідчого чи прокурора, яка є обов`язковою умовою відповідальності згідно ст.1174 ЦПК України за завдану шкоду.

Факт завдання йому моральної шкоди позивач в судовому засіданні доводив показаннями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Проте суд критично оцінює показання вказаних свідків, оскільки їх показання не містили точного викладу обставин: коли, за яких обставин позивач пропустив прогулянку, скільки разів, коли відмовився від побачення з рідними, чи коли мав проблеми зі здоров`ям, після одержання яких саме документів, від якої особи. Фактично показання свідків містили загальні фрази про те, що у позивача погіршувався сон, знижувався настрій після одержання рішень, які він вимушений оскаржувати, що він відволікався від звичайних занять, був вимушений витрачати багато часу на написання скарг, листів та звернень, інколи відмовлявся від прогулянки, яка їм надається протягом однієї години на день, відмовлявся від побачень, тощо.

Також суд бере до уваги, що вказані свідки також відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі у ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23)». Як свідки повідомили, покарання вони відбувають разом, розмір камери, у якій вони перебували з ОСОБА_1 , є досить малим: приблизно три на чотири метри.

Тому внаслідок такого тривалого та тісного спілкування, свідки можуть не об`єктивно сприймати обставини, що пов`язані з позивачем.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною другою статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторони, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Таким чином суд приходить до висновку, що позивачем не доведено незаконності дій, бездіяльності або рішень слідчого або прокурора, завдання йому моральної шкоди.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У своїх позовних вимогах позивач просив суд стягнути на його користь солідарно з прокуратури Полтавської області, Головного управління Національної поліції в Полтавській області, Державної казначейської служби України 278657 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Таким чином відповідачі мали б нести солідарну відповідальність за шкоду, завдану спільними діями або бездіяльністю, тобто не тільки органу прокуратури та поліції, а і Державної казначейської служби України.

Крім того, стверджуючи про порушення його права та завдання йому моральної шкоди, позивач фактично заявив вимоги про стягнення коштів на відшкодування шкоди з трьох юридичних осіб в солідарному порядку, що суперечить вимогам ст. 1174 ЦК України, згідно якої обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на юридичну особу чи посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити в повному обсязі.

Судові витрати у справі суд вважає за необхідне віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.259, 253-255 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до прокуратури Полтавської області, Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , відбуває покарання у Державній установі «Полтавська установа виконання покарань №23)» Міністерства юстиції України, м.Полтава, вул.Пушкіна, 91, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ,

відповідач прокуратура Полтавської області, адреса: м.Полтава, вул. 1100-річчя Полтави, буд. 7, ,

відповідач - Державна казначейська служба України, адреса: м.Київ, вул.Бастіонна, буд. 6, код судом не встановлено,

відповідач Головне управління Національної поліції в Полтавській області, адреса: м.Полтава, вул.Пушкіна, 83, ,

третя особа - Миргородська місцева прокуратура, адреса: Полтавська обл., м.Миргород, вул. Кашинського, буд.1, код судом не встановлено,

третя особа - Диканське відділення поліції Миргородського ВП Головного управління Національної поліції в Полтавській області, адреса: Полтавська обл., смт.Диканька, вул.Газовиків, буд. 1, код судом не встановлено,

третя особа - ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків судом не встановлено,

третя особа - ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків судом не встановлено.

Повне судове рішення виготовлено 07 серпня 2020 року.

Головуючий О.А.Самсонова