КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції - Волошин В.О.
Номер провадження № 22-ц/824/6599/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Міхна Сергія Семеновича на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Міхна Сергія Семеновича, третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та просив: зобов`язати відповідача та третю особу включити вимоги позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» по договору про банківський строковий вклад № 328823/142038/07-15 від 13 серпня 2015 року на загальну суму 583 458,88 грн та віднести його вимоги до відповідної черги в порядку, встановленому чинним законодавством.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 13 серпня 2015 року між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір, відповідно до якого позивачем було внесено на депозитний рахунок грошові кошти у сумі 35 905,54 доларів США.

Позивач вказував, що після того, як банк було віднесено на підставі постанови Правління НБУ до неплатоспроможних, та отримання позивачем гарантованої державою суми у розмірі 200 000 грн, позивач 20 січня 2016 року подав кредиторську вимогу, проте в подальшому після отримання відповідної довідки позивач дізнався, що його вимога, з невідомих йому причин, не була включена до відповідної черги реєстру кредиторів, при цьому ні банком, ні Уповноваженою особою не було пояснено причини.

На думку позивача, внаслідок незаконної бездіяльності відповідача та третьої особи порушені його права і з метою захисту свого порушеного права він вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 29 січня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано Уповноважену особу ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Міхна С.С. внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», включивши до нього грошові вимоги ОСОБА_1 , за договором про банківський строковий вклад № 328823/142038/07-15 від 13 серпня 2015 року, з урахуванням сплаченого останньому граничного розміру відшкодування коштів за вкладом, відповідно до ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Стягнуто з Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Міхна С.С. на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» Міхно С.С. подав апеляційну скаргу, відповідно до якої вважає оскаржуване рішення необґрунтованим, незаконним, оскільки воно ухвалене при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, при невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, при неправильному застосуванні норм матеріального права, а тому просив скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 січня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, судові витрати покласти на позивача, з урахуванням наступного.

Апелянт вказує, що відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку.

Апелянт зазначає, що 23 грудня 2015 року в газеті «Голос України» №242 було опубліковано інформацію про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку, призначення Уповноваженої особи Фонду та відшкодування коштів вкладникам АТ «Банк «Фінанси та Кредит». Також було зазначено, що вимоги кредиторів приймаються протягом 30 днів, тобто до 21 січня 2016 року. Вказує, що у встановлений строк позивач не скористався своїм правом та не звернувся з кредиторською вимогою до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Уповноважена особа ФГВФО на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Міхно С.С. вказує, що 20 січня 2016 року на адресу банку надійшла кредиторська вимога, що була підписана Мамон Р.П. Апелянт звертає увагу, що вказана особа не була клієнтом АТ «Банк «Фінанси та Кредит», та не надавала повноважень на представництво позивача, й виходячи з такого, в акцептуванні зазначеної кредиторської вимоги було правомірно відмовлено.

Апелянт також вказує, що судом не досліджувався порядок подання позивачем кредиторської вимоги, було подано її особисто чи через представника, надіслано засобами поштового зв`язку чи подано особисто до банку, а також кількість кредиторських вимог, що було подано, а тому вважає висновок суду про обізнаність банку та відповідача з кредиторськими вимогами ще до початку процедури ліквідації банку необґрунтованим та безпідставним.

На адресу апеляційного суду надійшов відзив від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідно до якого останній підтримує доводи апеляційної скарги та наголошує, що Фонд є особою публічного права, а тому може діяти виключно в межах повноважень, встановлених чинним законодавством, а за відсутності правових підстав не має права вчиняти будь-які дії, що не передбачені законом, або вчиняти їх передчасно (безпідставно). Вважає, що у Фонду не настав обов`язок перед позивачем, Фонд діяв у межах своїх повноважень та у законний спосіб, а тому відсутнє порушення суб`єктивних прав позивача та підстави для звернення за їх захистом до суду.

У відзиві Фонд просив задовольнити апеляційну скаргу Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Міхно С.С. та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Також на адресу апеляційного суду надійшов відзив від ОСОБА_1 відповідно до якого позивач вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки хибним та єдиним її доводом є те, що він нібито пропустив встановлений законом 30-денний строк на подання кредиторської вимоги, адже кредиторська вимога від 20 січня 2016 року була підписана особисто ним та надіслана до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявській О.С.

Позивач вважає, що не відповідає дійсності посилання апелянта на те, що ОСОБА_1 звернувся з вимогою від 20 січня 2016 року через не уповноваженого представника в особі ОСОБА_2 , оскільки літера «С» в написанні ініціалів позивача дійсно була дещо схожа на літеру «Р», проте з самої кредиторської вимоги вбачається, що вона підписана та подана саме ОСОБА_1 , особа якого встановлювалась 20 січня 2016 року співробітником банку Шаповал Н.В. при прийнятті такої кредитної вимоги.

ОСОБА_1 у своєму відзиві просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Міхно С.С. та залишити без змін рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 січня 2020 року.

При апеляційному розгляді справи, представник ОСОБА_1 , адвокат Дев`ятко А.Ю. заперечив щодо доводів викладених в апеляційній скарзі та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Так, суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 мотивував своє рішення тим, що банк і відповідач були обізнані з кредиторськими вимогами позивача ще до початку процедури ліквідації банку, адже позивач звертався із відповідною заявою особисто. Також вказано, що фонд та його уповноважена особа наділені правом вносити зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів, а тому суд першої інстанції дійшов висновку, що є всі правові підстави для того, а би зобов`язати саме відповідача внести зміни до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Апеляційний суд не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір №328823/142038/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) « Блискуча сімка » в доларах США від 13 серпня 2015 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 вносить грошові кошти в доларах США на депозитний рахунок у розмірі 35 905,54 долара США (а.с.61-64, т.1).

Також матеріали справи містять кредиторську вимогу ОСОБА_1 до Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит», відповідно до якої ОСОБА_1 просить визнати його кредитором АТ «Банк «Фінанси та Кредит» за заборгованістю, що виникла за всіма договорами, укладеними між ним та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та за іншими видами заборгованості, у сумі всіх належних йому коштів (а.с.65, т.1).

Відповідно до листа ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», адресованого ОСОБА_1 , вказано, що постановою Правління НБУ від 17 грудня 2015 року №898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 18 грудня 2015 року №230 «Про початок процедури ліквідації АТ Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку», на підставі якого розпочато процедуру ліквідації АТ Банк «Фінанси та Кредит» з 18 грудня 2015 року до 17 грудня 2017 року включно (а.с.68, 101, т.1).

У вказаному листі також вказано, що ОСОБА_1 має право на гарантоване відшкодування у розмірі 200 000 грн й вказані кошти були йому виплачені 09 листопада 2015 року. Повідомлено, що ОСОБА_1 було відмовлено в акцептуванні кредиторської вимоги у зв`язку із тим, що заявник звернувся через не уповноваженого представника в особі ОСОБА_2 , а тому відсутні підстави для визначення суми заборгованості та віднесення вимоги до певної черги погашення.

Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО №230 від 18 грудня 2015 року «Про початок процедури ліквідації АТ Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень ліквідатора банку», було розпочато процедуру ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» з 18 грудня 2015 року по 17 грудня 2017 року включно (а.с.102, т.1).

Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО №5175 від 27 листопада 2017 року було продовжено строки здійснення процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на два роки по 17 грудня 2019 року включно (а.с.106).

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами. Цим Законом також регулюються відносини між Фондом, банками, НБУ, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків (частина перша статті 1 цього Закону).

Відповідно до пункту 17 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду - це працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку.

За змістом статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, установлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні.

Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Для цього Фонд наділено відповідними функціями, передбаченими частиною другою статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», серед яких, зокрема: здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами; акумулювання коштів, отриманих з джерел, визначених статтею 19 цього Закону; здійснення регулювання участі банків у системі гарантування вкладів фізичних осіб; здійснення процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організація відчуження активів і зобов`язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд наділено повноваженнями видавати нормативно-правові акти, що підлягають державній реєстрації в порядку, установленому законодавством, з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими до виконання банками, юридичними та фізичними особами.

Відповідно до частин першої, другої та сьомої статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн. Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Під час тимчасової адміністрації вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами за договорами, строк дії яких закінчився станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, та за договорами банківського рахунку з урахуванням вимог, визначених частиною четвертою цієї статті. Фонд завершує виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами у день подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи.

У статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлений порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, і покладено на уповноважену особу Фонду обов`язок складати перелік рахунків вкладників та визначати розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку. Затвердження реєстру відшкодувань вкладникам для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду, покладено на виконавчу дирекцію Фонду. Здійснення виплати гарантованих сум відшкодування покладено на Фонд та визначено порядок здійснення розрахунків з вкладниками (стаття 28 цього Закону).

За правилами частини першої статті 54 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» рішення, що приймаються відповідно до цього Закону НБУ, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Таким чином, за змістом наведених правових норм Фонд є державною спеціалізованою установою, юридичною особою публічного права, що виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб. Уповноважена особа Фонду в цьому випадку виконує від імені Фонду делеговані ним повноваження щодо гарантування вкладів фізичних осіб, а тому спір стосовно формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затвердження реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Вказані правові висновки містяться в постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 462/5678/16-ц (провадження № 61-37894св18).

Окрім того, наведене також узгоджується з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16 (провадження № 11-126апп18), від 23 травня 2018 року у справі № 820/3770/16 (провадження № 11-409апп18), від 13 березня 2019 року у справі № 554/22/18 (провадження № 14-81цс19).

Аналогічні висновки підтверджені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06 червня 2018 року у справі № 727/8505/15-ц (провадження № 14-180цс18), від 19 червня 2019 року у справі № 752/17889/17-ц (провадження № 14-239цс19), від 15 січня 2020 року у справі № 334/452/18 (провадження № 14-527цс19), від 26 лютого 2020 року у справі № 461/2035/17 (провадження № 14-552цс19).

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства, якими є цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

Враховуючи все вищевикладене, а також висновки Верховного Суду, які були викладені у зазначених вище постановах, апеляційний суд доходить висновку, що оскільки спір виник між позивачем та Уповноваженою особою ФГВФО щодо включення вимоги позивача до реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» по договору про банківський строковий вклад № 328823/142038/07-15 від 13 серпня 2015 року на загальну суму 583 458,88 грн та віднесення його вимоги до відповідної черги в порядку, встановленому чинним законодавством, то він підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.256 ЦПК України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі з тих підстав, що подана ОСОБА_1 позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом. Якщо така особа не має місця проживання (перебування) в Україні, тоді справу вирішує адміністративний суд за місцезнаходженням відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.27 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, міністерства чи іншого центрального органу виконавчої влади, Національного банку України чи іншого суб`єкта владних повноважень, повноваження якого поширюються на всю територію України, крім випадків, визначених цим Кодексом, адміністративні справи з приводу оскарження рішень Антимонопольного комітету України з розгляду скарг про порушення законодавства у сфері публічних закупівель та рішень у сфері державної допомоги суб`єктам господарювання, адміністративні справи за позовом Антимонопольного комітету України у сфері державної допомоги суб`єктам господарювання, адміністративні справи, відповідачем у яких є дипломатичне представництво чи консульська установа України, їх посадова чи службова особа, а також адміністративні справи про оскарження актів, дій чи бездіяльності органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, та про анулювання реєстраційного свідоцтва політичної партії, про заборону (примусовий розпуск, ліквідацію) політичної партії вирішуються окружним адміністративним судом, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ.

Таким чином, оскільки повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб поширюються на всю територію України, то ОСОБА_1 має право звернутися із заявою про направлення справи до Окружного адміністративного суду міста Києва для розгляду справи в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦПК Украйни судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 255, 256, 367, 374, 374, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Міхна Сергія Семеновича задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 29 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким провадження у вказаній справі за правилами цивільного судочинства закрити.

Роз`яснити, що ОСОБА_1 має право протягом десяти днів з дня отримання ним даної постанови звернутися до апеляційного суду із заявою про направлення даної справи до Окружного адміністративного суду міста Києва для розгляду справи в порядку адміністративного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 29 липня 2020 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська

В.О. Фінагеєв