ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5418/20 Справа № 192/510/19 Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О. О. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2020 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2019 року до Солонянського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області, який мешкає: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , яка мешкає: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , аліменти на утримання малолітньої дитини: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 березня 2019 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області, який мешкає: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , яка мешкає: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , аліменти на утримання малолітньої дитини: доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 березня 2019 року до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області, який мешкає: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , яка мешкає: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , аліменти на утримання малолітньої дитини: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 березня 2019 року до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 768 (сімсотсот шістдесят вісім) грн. 40 (сорок) коп. судового збору.В задоволенні іншої частини позову ОСОБА_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2020 року у цивільній справі № 192/510/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2020 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, за відсутності клопотань будь-якої зі сторін про інше, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 листопада 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області та на підставі чого 14.11.2008 року було видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с. 4).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 видане 13 березня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області, в період шлюбу у сторін народилась дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 5).Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 видане 09 грудня 2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, в період шлюбу у сторін народилась дитина - донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 6).Згідно з свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 видане 27 грудня 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, в період шлюбу у сторін народилась дитина - син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 7).

Актом обстеження житлово-побутових умов, складеного депутатом Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області від 29 жовтня 2019 року встановлено,що діти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проживають разом з позивачкою, та знаходяться на її утриманні (а.с. 22).

Разом з тим, судом першої інстанції було встановлено, що відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей позивачці регулярно не надає, хоча зобов`язаний це робити та будь-якої домовленості щодо утримання дітей між сторонами не досягнуто.

При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. 182 СК України, враховує як стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, так і дітей, їх вік та потреби.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що сторони не надали суду доказів укладання між собою відповідного договору про сплату аліментів на дітей, у зв`язку з чим аліменти необхідно стягнути з відповідача в примусовому порядку від дня пред`явлення позову до досягнення повноліття, оскільки права та обов`язки кожного з батьків є рівними за законом.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей починаючи з 01 лютого 2019 року, необхідно відмовити, оскільки на підтвердження вказаної обставини позивачкою не надано жодних доказів, а як вбачається з матеріалів справи, позивачка звернулась до суду з позовом 11 березня 2019 року, тому судом стягуються аліменти у відповідність до ст. 191 СК України, з дня пред`явлення позову до суду (а.с. 1).

Доводи апеляційної скарги, що при подачі позовних вимог щодо стягнення аліментів, позивач, з яким проживають діти, повинен (на свій вибір) зазначати спосіб стягнення аліментів, передбачений ст. 181 СК України, а не зазначати про стягнення 50% прожиткового мінімуму на дитину, так як це не є способом стягнення аліментів у розумінні вимог ст. 181 СК України, а є лише гарантованою законом їх сумою, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки нормами цієї статті встановлено, що вимога про стягнення аліментів в розмірі 50% прожиткового мінімуму на дитину є вимогою про стягнення аліментів в твердій грошовій сумі.Будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апелянтом не надано.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995 004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича