Житомирський апеляційний суд
Справа №283/1148/19 Головуючий у 1-й інст. Брагін В. І.
Категорія 72 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.
суддів: Миніч Т.І., Павицької Т.М.
з участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у режимі відеоконференції в м. Житомирі цивільну справу № 283/1148/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Орган опіки та піклування Андрушівської районної державної адміністрації, Виконавчий комітет Малинської міської ради Житомирської області про позбавлення батьківських прав та стягнення додаткових витрат на дітей

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 12 червня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Брагіна В.І. у м. Андрушівка,

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом та просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути на свою користь додаткові витрати на оздоровлення - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та на її оздоровлення у сумі 14203, 60 грн.
В обґрунтування вимог зазначила, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільних дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказала, що у березні 2018 року ОСОБА_2 залишив сім`ю, а діти залишилися проживати разом із нею та перебувають на її повному утриманні. З того часу відповідач припинив будь-яке спілкування із дітьми, допомоги не надає та ухиляється від виконання батьківського обов`язку.
Щодо додаткових витрат зазначила, що у зв`язку із тим, що відповідач покинув сім`ю вона та діти зазнали моральних страждань, що призвело до погіршення фізичного та морального стану її та дітей, у зв`язку із чим їм необхідно оздоровитися біля морського узбережжя або в іншій курортній місцевості країни та навела розрахунок витрат на відпочинок у м. Затоці Одеської області протягом 10 днів, що становить 14203, 60 грн.
Виходячи із наведеного, просила задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на положення п. 2 ч. 1 ст. 164, 180, 183, 185 СК України.
Ухвалою Андрушівського районного суду Житомирської області від 16.01.2020 позов ОСОБА_1 в частині вимог про стягнення додаткових витрат на дітей залишено без розгляду (а.с. 120 том 1).
Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 12 червня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Узагальнені доводи скарги зводяться до цитування пояснень сторін у судових засіданнях під час розгляду справи в суді першої інстанції. Позивач, заперечує наявність неприязних стосунків із відповідачем, а також зазначає, що наявність батьківства відповідача перешкоджає їй працевлаштуватися. Вказує, що суд безпідставно не взяв до уваги факт відмови здійснити реєстрацію місця проживання дочки та виготовити закордонний паспорт. Зазначає, що відповідач не спілкується із дочкою 2,5 роки. Інші доводи апеляційної скарги зводяться до мотивів позовної заяви та взаємовідносин відповідача із повнолітнім сином.
В суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 , яка брала участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити, надала пояснення аналогічні викладеному в апеляційній скарзі.
ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції не з`явився, направив заяву, в якій просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Окрім того зазначив, що з травня 2018 року у Новомосковському районному суді Дніпропетровської області триває розгляд справи про розірвання шлюбу між сторонами. 9 грудня 2019 року суд виніс рішення, проте воно не набрало законної сили, оскільки оскаржується ОСОБА_1 . Вказав, що протягом 2018-2020 років.
Інші учасники справи до апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що не перешкоджає розгляду справи (ч.2.ст. 372 ЦПК України).
Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України та доводів апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі із 27.01.2001, від якого мають двох спільних дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 13, 8, 9 том 1).
Проте, починаючи з березня 2018 року сторони фактично припинили шлюбні відносини, що ними не заперечується.
Із довідки Малинського КВЖРЕП №1502 від 13.05.2019 вбачається, що ОСОБА_1 проживає без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 та на її утриманні знаходяться діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 14 том 1).
Позивачка не працює та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, що сторонами не заперечується.

ОСОБА_2 є військовослужбовцем та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 на посаді помічника командира з фінансово-економічної роботи, начальник фінансово-економічної служби військової частини. Службовою характеристикою підтверджується, що ОСОБА_2 за місцем служби характеризується виключно позитивно (а.с. 100-101 том 1).

Рішенням Малинського районного суду від 07.05.2018 на користь ОСОБА_1 із ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/3 частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 04.04.2018 до досягнення дітьми повноліття (а.с. 91-93 том 1).
Із довідки військової частини НОМЕР_1 від 15 жовтня 2019 року вбачається, що аліменти стягуються щомісячно, заборгованості немає. Місячний розмір аліментів на вересень 2019 року складав 8582,41грн. (а.с.100том 1).
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 просила позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої доньки у зв`язку із невиконанням ним батьківського обов`язку.
Згідно висновків органів опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області та Андрушівської райдержадміністрації, позбавляти ОСОБА_2 батьківських прав стосовно дочки, ОСОБА_3 , 2017 року народження недоцільно (а.с. 115,183 том 1).
Відповідач звернувся до Служби у справах дітей виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області з заявою від 25.02.2020 про визначення способів участі батька у вихованні дитини, однак через карантинні заходи вказана заява не розглядалась (а.с. 206, 209-210 том 1).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не надала належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що відповідач без поважних причин ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, оскільки судом встановлено, що ОСОБА_2 не спілкувався з дитиною з незалежних від нього причин, а саме з метою забезпечення якнайкращих інтересів малолітньої дочки, оскільки спроби спілкування призводили до негативних результатів через негативну поведінку позивача при цих зустрічах. Суд також врахував, що відповідач є військовослужбовцем та через введення для військовослужбовців особливих умов проходження військової служби та неможливістю через вказану обставину самостійно покидати розташування військової частини, він був обмежений у можливості виїзду до м. Малин. Суд дійшов висновку, що наявність неприязних стосунків між сторонами є перешкодою для спілкування відповідача з дітьми, підтвердженням чого є факт звернення відповідача до Служби у справах дітей виконавчого комітету Малинської міської ради та Малинського районного суду Житомирської області із заявою про визначення способів участі у вихованні дитини.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України. Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України (у редакції, чинній на час розгляду судами спору) визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключним заходом, який тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні, прийнятому у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09), Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позбавлення відповідача батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, до чого обгрунтовано дійшов суд першої інстанції.

При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і брати участь у її вихованні.

У цій справі не встановлено обставин, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з дочкою та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунуся від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, яка залишилася проживати з матір`ю, а навпаки виявив бажання спілкуватися із дитиною шляхом звернення до органу опіки та піклування із відповідною заявою.

Та обставина, що на час розгляду справи, вихованням і розвитком дитини займається мати, не свідчить безумовно про те, що батько дитини не бажає брати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. Судом встановлено, що батько займається матеріальним забезпеченням дитини, сплачує аліменти, розмір яких значно перевищує встановлений державою мінімум.

Встановивши фактичні обставини справи, колегія суддів зазначає, що бездіяльність відповідача при виконанні батьківських обов`язків, а саме відсутність спілкування з дочкою, не свідчить про наявність підстав для позбавлення останнього батьківських прав відносно його доньки, яка проживає разом з матір`ю, оскільки враховуючи неприязні відносини між сторонами батьками малолітньої ОСОБА_3 , такі дії відповідачем вчиняються з метою уникнення негативного психологічного впливу є позитивними стосовно дитини.

Як в апеляційній скарзі так і в усних поясненнях позивач неодноразово стверджувала, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність неприязних стосунків між сторонами, оскільки між ними відсутні будь-які стосунки.

Зазначені доводи не можуть бути враховані, оскільки відсутність будь-яких стосунків між сторонами, як стверджує позивач, не свідчить, що ці стосунки є доброзичливими та приязними. Цих обставин позивач в контексті положень ч.3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України не довела.

Натомість висновком органу опіки та піклування Андрушівської районної державної адміністрації від 25.03.2020 підтверджується наявність неприязних відносин між сторонами, зокрема, і з приводу останнього відвідування батьком своїх дітей (04.07.2018), коли позивач пошкодила і облила зеленкою чужу машину, на якій приїхав відповідач (а.с.183 том 1).

Водночас оскільки батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому погіршення особистих стосунків між батьками дитини може мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав.

Доводи в апеляційній скарзі про те, що дитина з вини батька не зареєстрована до військової частини (не до приватного будинку чи квартири) не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав в розумінні положень вищенаведених норм законодавства України та практики Європейського Суду з прав людини.

Встановивши, що позивачем не надано належних і допустимих доказів невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків без поважних причин, не встановлено винної поведінки останнього щодо ухилення від виховання доньки і свідомого нехтування ним своїми обов`язками, враховуючи бажання відповідача відновити спілкування з донькою, розуміння ситуації в ухиленні в певний проміжок часу від виховання та розвитку дитини, бажання та намагання відповідача брати участь у вихованні доньки ОСОБА_3 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди позивача з ухваленим у справі судовим рішеннями та не спрямовані на забезпечення інтересів дитини, оскільки судом встановлено об`єктивні обставини, які позбавляють відповідача спілкування з дочкою та участі у її вихованні, що не може бути підставою для позбавлення батьківських прав.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні (ст. 375 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 374, 375, 381-384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 12 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 10.08.2020.

Головуючий Судді