Справа № 456/1748/20
Провадження № 2/456/908/2020
РІШЕННЯ

іменем України

28 липня 2020 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої-судді Гули Л. В. ,

з участю секретаря Петренко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 в її користь 29576,97 грн. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, з яких 4576,97 грн. майнової шкоди та 25000,00 грн. моральної шкоди, поклавши на відповідача судові витрати по справі.

В обґрунтування позовних вимог позивачка покликалася на те, що 03.12.2016 близько 18.30 відповідач, керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2109», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Вокзальна в м. Стрию в напрямку вул. Дрогобицької, неподалік буд. № 116 проявив неуважність до дорожньої обстановки, не зменшив швидкість перед пішохідним переходом, не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, в результаті чого скоїв наїзд на неї в той момент, коли вона знаходилась на пішохідному переході з малолітньою онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в результаті чого вона згідно з висновком експерта від 10.07.2019 отримала закриту черепно - мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, садна та синець у потиличній ділянці голови справа і травму правого колінного суглоба у вигляді часткових надривів медіальної колатеральної, передньої, хрестоподібної зв`язок з пошкодженням заднього рогу меніска, які відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці довготривалого розладу здоров`я.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05.05.2020 кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 , в якому її було визнано потерпілою, закрито, а ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності. Однак це не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати заподіяну їй кримінальним правопорушенням майнову та моральну шкоду. Зокрема, майнова шкода полягає у понесених нею витратах на лікування від отриманих у дорожньо - транспортній пригоді травм та становить 4576,97 грн. Що стосується моральної шкоди, то така полягає в тому, що вона перенесла велике нервове потрясіння, страх не тільки за своє життя, а й за життя малолітньої онуки, яка була з нею під час дорожньо - транспортної пригоди. Окрім цього, вона перенесла великий фізичний біль, муки та страждання, тривалий час була непрацездатною та досі не може виконувати роботу з фізичними навантаженнями. Таким чином, враховуючи стан її здоров`я, тяжкість вимушених змін у її житті, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, вона оцінює моральну шкоду в сумі 25000 грн. Оскільки у добровільному порядку відповідач не відшкодував їй завдану шкоду, а тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом.

Позивачка ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити їх у повному обсязі. Додатково пояснила, що відповідач не сплатив їй жодних коштів на відшкодування завданої шкоди, а навпаки стверджував, що це вона пошкодила його автомобіль.

Представник позивачки адвокат Маципура Г.І. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила суд такі задовольнити. Додатково пояснила, що позивачкою повністю доведені ті витрати, які вона понесла в результаті тілесних ушкоджень, спричинених їй з вини відповідача внаслідок дорожньо - транспортної події. Позивачка лікувалась у чотирьох лікувальних закладах, про що надала відповідні чеки та довідки про вартість лікування. Відповідач, у свою чергу, жодних коштів на відшкодування завданої шкоди не сплатив. Вказана подія вибила позивачку ОСОБА_1 з нормального ритму життя, вона тривалий період була непрацездатною, пережила великий стрес та на даний час продовжує відчувати на собі негативні наслідки в результаті отриманої під час дорожньо-транспортної пригоди травми.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі. Пояснив, що свою вину у вчиненому ДТП він не визнав та не визнає. Ствердив, що надав їй допомогу на лікування в сумі 2000 грн. Однак на даний час заперечує проти стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди, так як позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження матеріальної шкоди. Окрім цього, в нього на утриманні перебуває малолітня дитина. В поданому письмовому відзиві просив позов залишити без руху для усунення недоліків, а саме: сплати позивачкою судового збору. Також подав заяву про застосування строку позовної давності.

Суд, заслухавши пояснення учасників, що брали участь в розгляді справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд за правилом ч. 1 ст. 13 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Право особи на відшкодування шкоди, перш за все, гарантується Конституцією України (ст.ст. 32, 56, 62).

Частиною 6 ст. 82 ЦПК України визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05.05.2020 ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК України. Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито /а.с. 7-8/.

Ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05.05.2020 встановлено, що 03.02.2016 близько 18:30 ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2109», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Вокзальна в м. Стрию в напрямку вул. Дрогобицької, неподалік буд. № 116 проявив неуважність до дорожньої обстановки, не зменшив швидкість перед нерегульованим пішохідним переходом, по якому зліва направо по ходу його руху проїзну частину дороги переходила пішохід ОСОБА_1 , яку він вчасно міг виявити у полі свого зору, не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати їй дорогу, такими своїми діями створив аварійну обстановку, яка призвела до наїзду на потерпілу.

Вищевказана дорожньо - транспортна пригода відбулась внаслідок порушення чинних Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_2 , а саме: п.п. 1.5, 1.10, 2.3, 10.1, 12.2, 12.3, 18.1 і вказані порушення є у прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали. Зокрема, внаслідок наїзду потерпіла ОСОБА_1 згідно з висновком експерта від 10.07.2019 отримала закриту черепно - мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, садна та синець у потиличній ділянці голови справа і травму правого колінного суглоба у вигляді часткових надривів медіальної колатеральної, передньої, хрестоподібної зв`язок з пошкодженням заднього рогу меніска, які відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості по ознаці довготривалого розладу здоров`я.

Таким чином, вина відповідача як обов`язкова умова настання цивільно-правової відповідальності підтверджена ухвалою Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 05.05.2020, яка не змінена і не скасована, набрала законної сили, тобто є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, та в цій справі має преюдиційне значення згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України.

З виписки № 1055 з медичної картки стаціонарного хворого вбачається, що внаслідок вищевказаної дорожньо - транспортної пригоди 03.02.2016 ОСОБА_1 була госпіталізована до Стрийської ЦРЛ з діагнозом: закрито черепно - мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, забій правого колінного суглоба, надрив медіальної зв`язки, та перебувала на лікуванні до 18.02.2016 /а.с. 10/.

Також відповідно до епікризу - виписки № 4660 та № 5075 позивачка ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в ортопедо - травматологічному відділенні Львівської клінічної лікарні на залізничному транспорті з 18.04.2016 по 29.04.2016 та з 05.05.2016 по 19.05.2016. Рекомендовано після виписки подальше спостереження у лікаря поліклініки, амбулаторно - масаж, ЛФК - розробка, санітарно - курортне лікування /а.с. 11-12/.

Згідно з довідкою Стрийської ЦРЛ № 1018 від 19.10.2016, а також відповідно до фіскального чеку аптеки № 34 від 30.11.2016 для лікування позивачки ОСОБА_1 були призначені відповідні медикаменти, які були придбані за її кошти на суму 1283,09 грн. та 1573,88 грн. /а.с. 9, 13-14/

Окрім цього, в діагностичному центрі спіральної комп`ютерної томографії м. Стрия позивачці ОСОБА_1 було проведено КТ-обстеження головного мозку, вартість якого згідно з чеком № 5904 від 05.02.2016 становить 630,00 грн. /а.с. 15-16/

Відповідно до положень ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

В силу ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Так, ч. 1 ст. 1187 ЦК України визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч.ч. 2 і 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володілець джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини володільця джерела підвищеної небезпеки у її заподіянні. На володільця джерела підвищеної небезпеки не може бути покладено обов`язок з відшкодування такої шкоди лише в разі, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як роз`яснено в п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, в тому числі і моральну шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи чи закриття кримінального провадження за правилами КПК України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Таким чином, судом встановлено, що законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Таким чином, дослідженими у судовому засіданні обставинами справи встановлено, що вчинення ОСОБА_2 зазначеного вище кримінального правопорушення перебуває у прямому причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди у вигляді заподіяння позивачці ОСОБА_1 тілесних ушкоджень. Окрім цього, відповідачем не доведено, а судом не встановлено, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 закрито з нереабілітуючих обставин, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 3486,97 грн.(1283,09 грн. + 1573,88 грн. + 630 грн.)

Що стосується позовної вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди за проведені позивачці ультразвукове дослідження правого колінного суглоба в розмірі 190 грн. та магнітно - резонансну томографію правого коліна вартістю 900 грн., то такі задоволенню не підлягають, оскільки позивачкою не долучено документів, які б підтверджували вартість вказаних досліджень та їх оплату.

Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Між тим, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 3, 9 своєї постанови № 4 від 31 березня 1995 року із відповідними змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

В рішенні Конституційного Суду України в справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст. 69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) № 15-рп/2004 від 2 листопада 2004 року зазначається, що людина, яка вчинила злочин, має отримати справедливе покарання, а особи, в тому числі фізичні, які постраждали від цього злочину, - справедливе відшкодування.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В рішенні «Шульга проти України» (справа кримінального провадження по ДТП) Європейський суд з прав людини вказав на те, що кримінальне провадження, в рамках якого заявник також подав цивільний позов, тривало вісім років та дев`ять місяців і було закрито на підставі висновку про невинуватість водія у ДТП зі смертельними наслідками незважаючи на відсутність відповідного висновку експерта щодо цього. Отже, як видається, зі спливом майже дев`яти років та з огляду на постанову про закриття кримінальної справи у зв`язку з неефективністю розслідування, подання заявником цивільного позову стало марним (рішення у справі «Антонов проти України»). Суд вже встановлював порушення ст. 2 Конвенції в інших справах, в яких провадження щодо встановлення обставин ДТП зі смертельними наслідками та забезпечення відшкодування родичам потерпілого необґрунтовано затягувалися. За результатами розгляду справи Європейський суд з прав людини постановив про відшкодування моральної шкоди для заявника.

Право потерпілого на відшкодування шкоди внаслідок злочину є його невід`ємним правом у рамках кримінального процесу.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачка в ході розгляду справи довела, що внаслідок ДТП, яка призвела до отримання нею тілесних ушкоджень, їй була завдана моральна шкода, яка полягає у переживаннях, душевному та фізичному болю, психологічному дискомфорті, що призвело до зміни звичного способу її життя та потребувало додаткових зусиль для його відновлення.

При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, а саме: невизначеність ситуації з результатами кримінального провадження, стурбованість і тривоги через те, що ситуація триває довго, глибоке відчуття несправедливості та цю обставину, що подія мала місце 03.02.2016, а ухвала про закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності відповідача 05 травня 2020 року зі спливом чотирьох років.

Однак, визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, бере до уваги п. 6.4 методичних рекомендацій листа Мінюсту від 13.05.2004 № 35-13/797 «Відшкодування моральної шкоди», в яких зазначено, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

В п. 9 постанови Пленум Верховного суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

З урахуванням ступеня вини відповідача ОСОБА_2 , наслідків, що настали, зокрема, характеру тілесних ушкоджень, отриманих позивачкою та понесених нею фізичних та моральних страждань, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я з вини відповідача, характеру діяння особи, що заподіяла шкоду, розмір відшкодування моральної шкоди, завданої злочином, слід визначити в сумі 10000 гривень.

Суд вважає таке відшкодування достатнім, що, на переконання суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 06.09.2019 в справі № 541/735/16-ц.

В іншій частині позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди слід відмовити.

Що стосується поданої відповідачем заяви про застосування строків позовної давності, які позивачка, на його думку, пропустила без поважних причин, оскільки зразу ж після дорожньо - транспортної пригоди знала про порушення свого права та про особу, яка його порушила, то суд вважає таку безпідставною та не бере до уваги, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦПК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію.

Будь яких інших належних, допустимих та достовірних доказів у розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України відповідачем на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень, не надано та таких у судовому засіданні не здобуто.

Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами

Отже, стороні, на користь якої прийняте рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених позивачкою судових витрат на професійну правничу допомогу суду надано свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 176, ордер на ведення цивільної справи, оригінал квитанції до прибутково касового ордеру № 98 від 14.05.2020 про сплату 3000 грн. /а.с. 20, 34, 35/

Проаналізувавши вищенаведені норми законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов переконання, що вимога позивачки про стягнення з відповідача на її користь витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. підлягає задоволенню.

Також згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди з відповідача слід стягнути на користь позивачки сплачений нею судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Крім того, так як позивачка звільнена від сплати судового збору за подання позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 ; паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Стрийським МВ УМВС України у Львівській області 27.11.1997; РНОКПП НОМЕР_3 ) завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду в сумі 3486 (три тисячі чотириста вісімдесят шість) гривень 97 копійок та моральну шкоду в сумі 10000 (десять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 840,80 (вісімсот сорок грн. 80 коп.) грн. судового збору та 3000,00 (три тисячі) грн. витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь держави 840,80 (вісімсот сорок грн. 80 коп.) грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 03.08.2020.

Суддя Л.В.Гула