Провадження № 22-ц/4808/554/20
Головуючий у 1 інстанції Ковалюк І. П.
Суддя-доповідач Максюта
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Василишин Л.В., Горейко М.Д.,

секретаря Турів О.М.,

з участю:відповідача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційними скаргами представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Ковалюк І.П. 10 лютого 2020 року у м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2019 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок злочину, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 17 червня 2016 року близько 13:00 год. відповідач вступила у словесний конфлікт з нею, у ході якого правою рукою нанесла їй удар в ділянку правого вуха, після чого правою рукою схопила за праву ділянку обличчя, при цьому застосовуючи фізичну силу, здійснила стиснення, спричинивши тілесні ушкодження. Висновком комісійної судово-медичної експертизи Івано-Франківського обласного бюро судово-медичних експертиз від 31.01.2019р. їй встановлено такі тілесні ушкодження: травму правого вуха з перфорацією барабанної перетинки, що привела до розвитку адгезивного середнього отиту (що відноситься до легких тілесних ушкоджень, які викликали незначну стійку втрату працездатності, менше 100%); подряпину правої орбітальної ділянки ока (легкі тілесні ушкодження); садно в ділянці правої кисті (легкі тілесні ушкодження). Висновком встановлено, що травма правого вуха могла утворитися внаслідок нанесення удару тупим твердим предметом, яким могла бути тильна поверхня кисті, в ділянку правого вуха. Вона проходила лікування протягом 2016-2019 років.

Протиправними діями відповідача їй завдано матеріальну шкоду, що полягає у витратах (реальних збитках), які позивач протягом 2016-2019 рр. понесла для відновлення свого здоров`я на загальну суму 5055,00 грн, з яких: 3455,00 грн на придбання ліків, 1200,00 грн на лікування в амбулаторних та стаціонарних умовах і 1600,00 грн на медичні обстеження. Окрім матеріальної шкоди, винними діями ОСОБА_1 їй завдано моральну шкоду, що полягає у фізичних стражданнях, які позивач зазнала у зв`язку з біллю під час побиття та травми правого вуха з перфорацією барабанної перетинки; душевних стражданнях через публічні приниження і образи, що порочать честь та гідність особи; у душевних стражданнях від погроз, які призвели до обмеження спілкування з оточуючими, пересування у вечірній час та потребують вимушених зусиль для відновлення втраченого благополуччя. У зв`язку з цим просила стягнути з відповідача завдану їй матеріальну шкоду в розмірі 5055,00 грн, моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн, та судові витрати (а.с.1-10).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 10 лютого 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 5000,00 грн моральної шкоди. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн (а.с.80-85).

Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, вважає його незаконним, необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального права, що полягає у неповноті та неправильності встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильному їх досліджені та оцінці.

Зазначає, що у задоволені позовної вимоги про відшкодування матеріальних витрат на лікування відмовлено на підставі того, що судом не здобуто доказів проте, що ліки були призначені ОСОБА_3 для усунення наслідків травми, спричиненої відповідачем та що саме позивач здійснювала витрати на лікування.

На думку представника апелянта, відповідно до виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 07.10.2019р. та медичної картки амбулаторного хворого №230991 встановлено, що позивач для відновлення стану свого здоров`я проходила лікування в амбулаторних умовах на денному стаціонарі в Калуській ЦПМСД, а саме з 23.06.2016р. по 17.07.2016р. (у лікаря отоларинголога); з 21.04.2017р. по 28.04.2017р. лікування у лікаря невропатолога; з 02.10.2019р. по 07.10.2019р. денний стаціонар в Калуській ЦПМСД, на що в загальному витратила 1200 грн. Крім того, позивачкою долучено до матеріалів справи копії медичних документів, із яких вбачається, що потерпіла протягом 2016-2019 років понесла матеріальні витрати на придбання ліків та проходження основних та додаткових медичних обстежень, що також відноситься до витрат на відновлення свого здоров`я (комп`ютерну томографію, аудіограми), на що витратила кошти в розмірі 5055 грн, з яких 2450,55 грн за період з 2016 по 2018 року та 984,25 грн у 2019 році на придбання ліків, а також 1600 грн за проходження медичних обстежень.

Суд не взяв до уваги копії чеків оплати лікарських засобів за період 02.10.2019-07.10.2019 рр. всього на суму 984,25 грн., посилаючись на відсутність причинно-наслідкового зв`язку між придбанням ліків та усуненням наслідків, спричинених протиправною поведінкою відповідача і інші витрати матеріального характеру, пов`язані з обстеженням з метою відновлення здоров`я. Таким чином, судом неповно досліджено докази по справі, не надано їм належну та об`єктивну правову оцінку.

Крім того, не погоджується з висновком суду про те, що розмір моральної шкоди є завищеним. Вказує, що судом не взято до уваги та не надано належну правову оцінку всім наданим доказам, не враховано пояснень ОСОБА_3 та висновку соціально-психологічного дослідження про наслідки протиправних дій відповідача на здоров`я, працездатність, життя позивача. Висновок соціально-психологічного дослідження № 02-11-19 громадської експертизи моральної шкоди помилково прийнято судом не як доказ, а тільки як рекомендацію, у зв`язку з тим, що про кримінальну відповідальність був попереджений не експерт, який безпосередньо здійснював експертизу, а особа, яка здійснювала керівництво експертизою. Звертає увагу на те, що судом не враховано того, що психологом ОСОБА_5 здійснено тільки зібрання матеріалів для психологічного дослідження, а вже подальша обробка та аналіз первинних протоколів, соціологічне дослідження, складання висновку і його затвердження проводилось експертом-керівником даного дослідження, завідуючим Лабораторією оперативної психодіагностики та експертизи моральної шкоди, а саме головою громадської організації ОСОБА_6 .М., який був попереджений про відповідальність за відмову або дачу завідомо неправдивого висновку за ст. 384, 385 Кримінального кодексу України, що засвідчено його підписом.

За наведених обставин просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі (а.с.91-97).

Не погодившись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на його незаконність та необґрунтованість.

Апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що наслідки перенесеної травми ОСОБА_3 призвели до появи втомлюваності, пасивності, пригніченості, невпевненості в собі та тривоги. Зокрема, такими доказами могли б бути лікарські довідки, висновки, виписки, показання свідків, а також висновок експерта. Однак, такі в матеріалах справи відсутні.

Крім того, суду не було надано жодних доказів, які б підтверджували ступінь моральних страждань позивачки.

З наведених підстав просить скасувати рішення суду і ухвалити нове (а.с.104-106).

Відзиви на апеляційні скарги не подано, що відповідно до ч.2 ст.360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

У судове засідання не з`явилась позивач та її представник, подана заява про розгляд справи за відсутності цієї сторони. Апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за їх відсутності.

Вислухавши пояснення відповідача та її представника, доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є необґрунтованими, виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що згідно ухвали Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 червня 2019 року, залишеної без змін у хвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 13 серпня 2019 року, ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000848 щодо ОСОБА_1 , про обвинувачення у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, закрито (а.с.28-33).

Із змісту даних судових рішень встановлено, що 17 червня 2016 року близько 13:00 год. ОСОБА_1 , перебуваючи в АДРЕСА_1 , на земельній ділянці урочища «Під лісом», вступила у словесний конфлікт з ОСОБА_3 у ході якого, на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, з метою спричинення тілесних ушкоджень, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки і свідомо бажаючи їх настання, правою рукою нанесла удар ОСОБА_3 в ділянку правого вуха, після чого правою рукою схопила ОСОБА_3 за праву ділянку обличчя при цьому, застосовуючи фізичну силу, здійснила стиснення, спричинивши останній тілесні ушкодження у вигляді травми правого вуха та подряпини правої орбітальної ділянки. Внаслідок умисних насильницьких дій відповідачем спричинено позивачу тілесні ушкодження у вигляді травми правого вуха з перфорацією барабанної перетинки, що призвело до розвитку адгезивного середнього отиту.

Висновком комісійної судово-медичної експертизи Івано-Франківського обласного бюро судово-медичних експертиз № 054/098-17р.-Д від 31.01.2019р. позивачу встановлено такі тілесні ушкодження: 1) травму правого вуха з перфорацією барабанної перетинки, що привела до розвитку адгезивного середнього отиту; 2) подряпину в правій орбітальній ділянці; 3) садно в ділянці правої кисті. Крім того, даним висновком встановлено, що травма правого вуха з перфорацією барабанної перетинки, що привела до розвитку адгезивного середнього отиту утворилася від дії тупого твердого предмета, могла утворитися внаслідок нанесення удару тупим твердим предметом, яким могла бути тильна поверхня кисті, в ділянку правого вуха і відноситься до легких тілесних ушкоджень, які викликали незначну стійку втрату працездатності (менше 10%). Подряпина утворилася від ударно-дотичної дії тупим твердим предметом з обмеженою поверхнею і відносяться до легких тілесних ушкоджень. Садно утворилося від дії тупого твердого предмета, подряпина - утворилася від ударно-дотичної дії тупим твердим предметом з обмеженою поверхнею і відносяться до легких тілесних ушкоджень (а.с.36-41).

Згідно виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 07.10.19 р. та медичних карток амбулаторного хворого позивач проходила лікування протягом 2016-2019рр., а саме: з 23.06.16р. по 17.07.16р. - лікування в амбулаторних умовах у лікаря отоларинголога; з 21.04.17р. по 28.04.17р. - в амбулаторних умовах у лікаря невропатолога; з 02.10.19р. по 07.10.19р. - денний стаціонар в Калуській ЦПМСД (а.с.42, 44-53).

В матеріалах справи наявні розрахункові касові документи про оплату за ліки на суму 984,25 грн. (а.с.54-56).

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з положень ст.ст. 23,1166, 1167,1177 ЦК України, встановивши, що у встановленому законом порядку позивач була визнана потерпілою, оскільки внаслідок злочинних дій відповідача їй завдано тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричинило незначну втрату працездатності, однак причинно-наслідкового зв`язку між поданими доказами у вигляді розрахункових касових документів про оплату за ліки за придбання лікарських засобів та протиправною поведінкою відповідача не встановлено. Моральна шкода позивачу була завдана внаслідок нанесення відповідачем легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, тому дійшов висновку що позивачем частково доведено належними і допустимими доказами ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог до відповідача.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, виходячи з таких підстав.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно частини першої статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Тілесні ушкодження порушення анатомічної цілісності та фізіологічної функції органів та тканин, що виникає внаслідок дії чинників зовнішнього середовища, у т.ч. внаслідок травми.

Тяжкість тілесних ушкоджень міра завданої шкоди здоров`ю людини; визначається судово-медичним експертом у відповідності до чинних "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17.01.1995 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.07.1995 року за № 225/791, та залежить від виду тілесних ушкоджень ступеня порушення анатомічної цілісності або фізіологічної функції органів та тканин, що виникли внаслідок травми.

Ступінь тяжкості тілесних ушкоджень порівняльна величина, що характеризує розмір шкоди, яка завдана здоров`ю внаслідок тілесного ушкодження.

Відповідно до пунктів 2.3.2. 2.3.5 зазначених Правил легке тілесне ушкодження може бути таким, що:

а) спричинило короткочасний розлад здоров`я чи незначну стійку втрату працездатності;

б) не спричинило зазначених наслідків.

Короткочасним належить вважати розлад здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні (21 день).

Під незначною стійкою втратою працездатності належить розуміти втрату загальної працездатності до 10%.

Легке тілесне ушкодження, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, - це ушкодження, що має незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більш як шість днів.

При тому ускладнення травми чи захворювання вторинний відносно наявної хвороби (травми) патологічний процес, що виникає в зв`язку з особливостями патогенезу первинного (основного) захворювання в даного хворого або як непередбачений наслідок лікувальних заходів, що проводилися.

Якщо спричинення тілесних ушкоджень викликало загострення попередніх захворювань або мають місце дефекти лікування, це не повинно враховуватись при визначенні ступеня тяжкості (п.4-7 Правил).

Отже, під розладом здоров`я належить розуміти безпосередньо пов`язаний з ушкодженням послідовно розвинутий хворобливий процес.

Так, тілесні ушкодження позивачу були завдані 17 червня 2016 року, які кваліфіковані експертом як легкі тілесні ушкодження, які викликали незначну стійку втрату працездатності (менше 10%) - травма правого вуха з перфорацією барабанної перетинки, що привела до розвитку адгезивного середнього отиту, легкі тілесні ушкодження - подряпина та садно.

Позивачем представлено медичні документи про те, що вона проходила курс лікування у 2016 - 2019 роках. Проте, розрахунково-касові документи на придбання ліків надані лише за 2019 рік.

Із наявних в матеріалах справи копій чеків за період з 02.10.2019р. по 07.10.2019р. встановлено, що ОСОБА_3 оплатила за придбання лікарських засобів 984,25 грн (а.с.54).

Однак встановити, чи ці препарати купувалися за призначенням лікаря саме на лікування спричинених ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, не можливо. Конфлікт між сторонами, що призвів до спричинення тілесних ушкоджень у позивачки, мав місце 17.06.2016 року, а лікарські препарати, згідно долучених чеків, нею були придбані в жовтні 2019 року.

У виписці із медичної карти від 07.10.2019 року зазначений діагноз «дисциркуляторна енцефалопатія 2 ступеня змішаного ґенезу (судинного, посттравматичного)» , однак у матеріалах справи не міститься жодних доказів про те, що цей розлад здоров`я безпосередньо пов`язаний з ушкодженням, спричиненим відповідачем, і в якій мірі.

За даних підстав неможливо встановити наявність причинно-наслідкового зв`язку між поданим доказом у вигляді чеків за придбання лікарських засобів та протиправною поведінкою відповідача.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що між розладом здоров`я позивача, який мав місце у 2019 році, не встановлено причинно-наслідкового зв`язку із нанесеною травмою у 2016 році відповідачем.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з частиною першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пунктах 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

При визначенні розміру стягнення на відшкодування моральної шкоди судова колегія приймає до уваги розмір завданої моральної шкоди та її тривалість.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже факти, встановлені ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.06.2019 року про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, а саме факт спричинення відповідачкою ОСОБА_1 позивачці ОСОБА_3 тілесних ушкоджень, не підлягає доказуванню у даній справі.

Зважаючи на викладене, суд правильно вбачав причинний зв`язок між діями відповідача та завданими позивачу тілесними ушкодженнями, і висновки суду першої інстанції в цій частині відповідачкою ОСОБА_1 в апеляційному порядку не оскаржено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу у зв`язку з протиправними діями відповідачки, які призвели до тілесних ушкоджень позивача.

Судом встановлено, що позивач зазнала душевних страждань та інших негативних явищ, у неї погіршився стан здоров`я, внаслідок вчинених відповідачами злочинних дій.

Переглядаючи рішення в частині відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд приходить до висновку, що висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, прийняті на підставі повного з`ясування обставин справи, належної правової оцінки та з дотриманням норм процесуального закону. Доводи апеляційних скарг правильність таких висновків не спростовують, зводяться до незгоди з рішенням та переоцінки доказів.

Апеляційний суд визнає неспроможними та відхиляє доводи апеляційної скарги щодо недотримання судом першої інстанції вимог ст.263 ЦПК України в частині мотивування підстав визначення розміру відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. Цей розмір відшкодування відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань, ступеню вини особи, яка завдала шкоди, критеріям розумності та справедливості.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що матеріали справи не містять доказів заподіяння ОСОБА_3 моральної шкоди.

Протиправність дій відповідача та заподіяння позивачу легких тілесних ушкоджень, що потягли короткочасний розлад її здоров`я, підтверджується ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19.06.2019 року, залишеною без змін ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 13.08.2019 року, якою відповідачку звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення у зв`язку із закінченням строків давності, та є тими травмуючими факторами, які викликали як фізичні, так і душевні та моральні страждання потерпілої. У встановленому законом порядку позивач ОСОБА_3 була визнана потерпілою, оскільки внаслідок злочинних дій ОСОБА_1 їй завдано тілесних ушкоджень легкого ступеня тяжкості, що спричинило незначну втрату працездатності.

Суд достатньо врахував обставини, за яких було заподіяно моральної шкоди, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування такої шкоди. Заперечення відповідача щодо її відшкодування розцінюється апеляційним судом як спроба переоцінити докази з метою знівелювати негативні наслідки своєї протиправної поведінки та уникнути цивільно-правової відповідальності.

Колегія суддів, враховуючи характер вчиненого відповідачкою правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача, з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення, взявши до уваги те, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз та виходячи з міркувань розумності та справедливості, погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування завданої моральної шкоди.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановивши, що протиправною поведінкою відповідача позивачу спричинено моральну шкоду, дійшов правильного висновку про те, що у відповідності до вимог статті 1167 ЦК України відповідач зобов`язана відшкодувати моральну шкоду позивачу, ураховуючи ступінь вини відповідача, характер та обсяг душевних страждань позивача, визначивши розмір грошової компенсації з урахуванням розумності та справедливості, що узгоджується з розміром моральних страждань позивача.

Наданий позивачем висновок соціально-психологічного дослідження №02-11-19, складений 11.11.2019 року лабораторією оперативної психодіагностики та експертизи моральної шкоди громадської організації «Спілка фахівців соціологічних та психологічних досліджень» не являється висновком експерта в світлі положень ст.ст. 102, 106 ЦПК України.

Інші доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалене без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів у справі.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч.2 ст.136 ЦПК України витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли оплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього судового рішення.

Так, із матеріалів справи судом встановлено, що під час відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2020 року ухвалою апеляційного суду від 15.04.2020 року за заявою апелянта відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1152,60 грн до ухвалення судового рішення судом апеляційної інстанції у даній справі (а.с.131).

Оскільки під час відкриття апеляційного провадження в даній справі за клопотанням ОСОБА_1 зазначеній особі відстрочено сплату судового збору за подачу апеляційної скарги до ухвалення судового рішення, ці витрати пов`язані з розглядом справи, у задоволені апеляційної скарги відмовлено, тому з ОСОБА_1 в дохід держави слід стягнути судовий збір у сумі 1152,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 лютого 2020 року - без зміни.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб-платників податків НОМЕР_1 , проживаючої по АДРЕСА_1 , в дохід держави, та зарахувати до спеціального фонду Державного бюджету України 1152 гривні 60 копійок (одну тисячу сто п`ятдесят дві гривні шістдесят копійок) судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: І.О. Максюта

Л.В. Василишин

М.Д. Горейко

Повний текст постанови складено 04 серпня 2020 року.