Житомирський апеляційний суд
Справа №286/1818/17 Головуючий у 1-й інст. Кулініч Я. В.
Категорія 43 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 286/1818/17 за позовом Словечанського споживчого товариства до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні приміщеннями, за апеляційною скаргою Словечанського споживчого товариства на ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від 12 березня 2020 року, постановлену під головуванням судді Кулініча Я.В.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2017 року Словечанське споживче товариство звернулось до суду з позовом, в якому зазначено, що товариству на праві приватної власності належать нежитлові приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та склад, а також кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », які розташовані в АДРЕСА_1 .

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 14 квітня 2008 року за ОСОБА_1 визнано право власності на вказаний магазин.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 31 жовтня 2013 року скасовано рішення Овруцького районного суду від 14 квітня 2008 року та ухвалено нове рішення,- про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 13 серпня 2014 року було скасовано реєстрацію права власності ОСОБА_1 на вказане приміщення.

Проте, ОСОБА_1 без достатніх правових підстав продовжує користуватись нежитловими приміщеннями магазину, кафе та складом й відмовляється їх звільняти.

Враховуючи вищезазначене, позивач просив зобов`язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди в користуванні складським приміщенням, приміщеннями магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » та кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та звільнити зазначені нежитлові приміщення.

Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 12 березня 2020 року провадження у справі закрито на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зокрема, зазначає, що спірні правовідносини є цивільно-правовими й не підлягають вирішенню за правилами господарського судочинства. Використання ОСОБА_1 вказаних приміщень під час здійснення нею господарською діяльності не є підставою для закриття провадження у справі, оскільки в даному випадку товариство звернулось до суду з метою захисту права власності на спірне нерухоме майно.

Заслуговує на увагу й та обставина, що ОСОБА_1 використовує вказані нежитлові приміщення без достатніх правових підстав, й здійснення нею господарської діяльності у цих приміщеннях є незаконним не має правового значення при вирішенні даного спору. Спірні правовідносини пов`язані саме з порушенням права власності, незалежно від того, як використовується це нерухоме майно.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 не визнав апеляційну скаргу та пояснив, що відповідач, будучи зареєстрованою фізичною особою-підприємцем, використовує зазначені житлові приміщення у своїй підприємницькій діяльності.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 , колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

За змістом п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до приписів ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Частиною 1 ст.20 ГПК України передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, зокрема, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності ( крім справ, передбачених частиною 2 цієї статті), інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарькій діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) ФОП; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно ( рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку права на майно, яке ( право на яке) є предметом спору, визнання недійсним актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та ( або) ФОП.

Отже, критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Набуття фізичною особою статусу ФОП не означає, що усі подальші правовідносини за участю цієї особи мають ознаки господарських, а спори з її участю належать до господарських, адже фізична особа продовжує діяти як учасник цивільних правовідносин, зокрема, укладаючи правочини для забезпечення власних потреб, придбаваючи нерухоме та рухоме майно.

Таким чином, вирішення питання про юрисдикційність спору за участю ФОП залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання, та чи є ці правовідносини господарськими.

Фізична особа, яка є власником, зокрема, нерухомого майна має право використовувати його для здійснення підприємницької діяльності.

Матеріали справи свідчать, що позивач просить усунути перешкоди у користуванні приміщеннями магазину, кафе та складу, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 , яка з 31 жовтня 1997 року зареєстрована ФОП, користується цим нерухомим майном на підставі рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 14 квітня 2008 року. Зазначене рішення в подальшому було скасоване в апеляційному порядку. На даний час призначення цих приміщень не змінене.

Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що ОСОБА_1 користується зазначеними приміщення без достатніх правових підстав, відтак здійснення нею підприємницької діяльності з використанням спірного майна є незаконною, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки правомірність користування цим нерухомим майном буде встановлена чи спростована лише під час розгляду справи по суті.

Отже, за змістом спірних правовідносин та суб`єктним складом сторін спору цей спір є господарським.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Словечанського споживчого товариства залишити без задоволення, а ухвалу Овруцького районного суду Житомирської області від 12 березня 2020 року,- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: