ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2020 року м. Чернівці

Справа № 727/1476/20

Провадження № 22-ц/822/688/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Половінкіної Н.Ю.

секретар: Герман Я.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 червня 2020 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 червня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, головуючий у І-й інстанції Ярема Л.В.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у лютому 2020 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що з 20 вересня 1998 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народились діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 квітня 2015 року шлюб між ними розірвано. Діти проживають з нею, вона матеріально їх утримує, купує продукти харчування, засоби особистої гігієни та одяг, дає гроші на кишенькові витрати, несе витрати, пов`язані з навчанням дітей, оплачує лікування. На утримання дітей вона витрачає 20 000 грн на місяць.

Зазначала, що відповідач є здоровою особою, має стабільні доходи від підприємницької діяльності. Згідно з інформацією від 14 серпня 2018 року ОСОБА_3 задекларував за І півріччя 2018 року доходи від підприємницької діяльності на суму 572 700 грн. З податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2019 рік від 28 січня 2020 року вбачається, що відповідачем задекларовано доходи за звітній (податковий) період в обсязі 995 270 грн. Відповідач є власником земельної ділянки та житлового будинку, що розташований на вказаній земельній ділянці та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний будинок відповідач цілодобово здає в оренду та отримує дохід. Також відповідачу належать наступні нежитлові об`єкти: гараж під номером АДРЕСА_2 в товаристві по експлуатації індивідуальних гаражів «Пілот»; нежитлове приміщення загальною площею 33,10 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; нежитлове приміщення загальною площею 34,10 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; нежитлове приміщення загальною площею 91,40 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . У вказаних приміщеннях обладнана пекарня, яка здається відповідачем в оренду та отримується орендна плата. Інших дітей у відповідача немає, тому вона вважає, що він здатен щомісяця сплачувати на утримання двох дітей 10 000 грн.

Просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 грн щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі по 2 500 грн на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 14 лютого 2020 року і до досягнення дітьми повноліття, з подальшою індексацією відповідно до вимог закону.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 840,80 грн.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 червня 2020 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5 195 грн.

На рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 червня 2020 року та на додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 червня 2020 року представник позивача ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду змінити, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 по 5 000 грн щомісячно до досягнення повноліття, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Також просила змінити додаткове рішення суду, яким стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 390 грн.

Посилається на те, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для розгляду справи, а висновки, до яких дійшов суд першої інстанції при ухваленні рішення, не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим рішення підлягає зміні у частині розміру стягуваних аліментів.

Суд першої інстанції, всупереч статті 89 ЦПК України, незважаючи на надану позивачем низку доказів, не надав жодної правової оцінки майновому стану відповідача, а лише формально перерахував додані до позовної заяви додатки.

Зазначає, що відповідач, будучи власником нерухомого майна на суму понад 5 000 000 грн та отримуючи дохід у розмірі 80 000 грн щомісячно, здатен сплачувати аліменти у розмірі 5 000 грн. Досягнення матір`ю та бабусею відповідача пенсійного віку не свідчить про їх перебування на його утриманні.

На апеляційну скаргу відзив не надходив.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частин 4, 6 статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із частинами 4, 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 квітня 2015 року. Від шлюбу у сторін є неповнолітні діти - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до довідки ПП «Ремжитлосервіс» №3577 від 05 грудня 2019 року ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 зареєстровані та проживають по АДРЕСА_4 .

Неповнолітні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 перебувають на утриманні позивачки, що сторонами не оспорюється. Домовленість щодо утримання дитини між сторонами у справі не досягнута.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У частині третій статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно із статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Частиною першою статті 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до частини першої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Згідно з пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

08 липня 2017 року набрав чинності Закон України від 17 травня 2017 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо покращення захисту права дитини на належне утримання», яким частину другу статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Відповідно до Закону України № 2475-VIII від 03 липня 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилання захисту права дитини на належне утримання», який набрав чинності 28 серпня 2018 року, частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, відповідно до якого виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2 218 грн, з 1 липня - 2 318 грн, з 1 грудня - 2 395 грн.

При вирішенні питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_3 на неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , суд першої інстанції належно перевірив обставини, обумовлені статтею 182 СК України, взяв до уваги як стан здоров`я і матеріальне становище дітей, так і стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього нерухомого майна, обґрунтовано визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 2 500 грн щомісячно, починаючи з дня подання до суду позовної і до досягнення дітьми повноліття.

Зазначені висновки суду належними та допустимими доказами апелянтом не спростовано.

На думку апеляційного суду, визначений розмір аліментів є достатнім та відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України.

При цьому суд роз`яснює, що сторони не позбавлені можливості згодом, у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (ч.1 ст.192 СК України).

Доводи позивача, якими обґрунтовувався позов, зокрема щодо платоспроможності відповідача та можливості сплачувати аліменти у зазначеному позивачкою розмірі, не заслуговують на увагу, оскільки розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Належними та допустимими доказами позивачкою на надано доказів, що на утримання дітей вона витрачає 20 000 грн на місяць.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права в оскаржуваній частині, яке призвело або могло б призвести до неправильного вирішення справи, фактично апелянт наводить ті ж аргументи, яким дана оцінка судом в мотивувальній частині рішення.

Рішення суду першої інстанції містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки оскаржуване рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 червня 2020 року судом апеляційної інстанції не змінюється і не скасовується, то підстав для зміни додаткового рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 червня 2020 року та розподілу судових витрат немає.

Враховуючи наведене, відповідно до вимог статті 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 червня 2020 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 червня 2020 року - без змін.

Керуючись статтями 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 червня 2020 року та додаткове рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.К. Височанська

Н.Ю. Половінкіна