Справа № 263/114/20
Провадження №2/263/1022/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2020 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Томіліна О.М., при секретарі Астаховій О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Міський спортивний комплекс «Азовець» про визнання неправомірними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому вказав, що раніше працював в ПрАТ «ММК ім. Ілліча», 13.12.2012 був переведений до ТОВ «Футбольний клуб «Іллічівець», у якому працював на посаді енергетика стадіону «Іллічівець». 03.10.2017 був переведений на посаду завідуючого стадіону «Іллічівець». 01.03.2019 загальними зборами учасників ТОВ «ФК «Іллічівець» прийнято рішення про передачу у комунальну власність Маріупольської міської ради майнового комплексу стадіону ім. В.С.Бойко. 21.03.2019 Маріупольська міська рада прийняла рішення за №7/40-3745 «Про прийом до міської власності майна ТОВ «ФК «Іллічівець» та 01.05.2019 позивача було переведено на роботу до Комунального закладу «Міський спортивний комплекс «Азовець» на посаду начальника стадіону за безстроковим трудовим договором б/н від 01.05.2019 (наказ №29-к від 26.04.2019). До початку роботи позивачу визначили робоче місце - стадіон ім. В.С.Бойко, на якому він і працював раніше (до переведення). У позивача з керівником КЗ «Міський спортивний комплекс «Азовець» виникли неприязні стосунки, тому що позивач ініціював створення незалежної профспілки. ОСОБА_1 було винесено догану, яка оскаржується у суді. Після того, як незалежна профспілка була створена, і позивач був обраний її головою, керівник КЗ «Міський спортивний комплекс «Азовець» для того, щоб запобігти вступу працівників стадіону ім. В.С. Бойко до профспілки, видав наказ № 87 від 15.10.2019 «Про закріплення начальників стадіонів за стадіонами», і визначив позивачу робоче місце - стадіон «Олимп». Як зазначено у тексті цього наказу, відповідач керувався п. 3 статті 29 КЗпП України, яка передбачає, що до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами. Позивач вважає, що у відповідача не було законних підстав через 6 місяців після початку його роботи визначати йому робоче місце в сенсі п. 3 ст. 29 КЗпП України. Після повідомлення про намір позивача оскаржити наказ № 87 від 15.10.2019, 17.12.2019 було видано новий наказ № 123-к «Про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності», з яким позивач також не згоден, оскільки, у п. 3 наказу № 90к від 21.10.2019 «Про в.о. начальника стадіону» зазначено наступне: «Дію наказу № 87 від 15.10.2019 «про закріплення начальників стадіонів за стадіонами» стосовно стадіонів «Олимп» та «ім. В.С.Бойко» виконати протягом 5 робочих днів після виходу на роботу начальника стадіону ОСОБА_1 ». Позивач вийшов на роботу з лікарняного 06.12.2019 у п`ятницю. Тобто 5 робочих днів після виходу з лікарняного на роботу закінчуються 12.12.2019. Але не зважаючи на цю обставину відповідач вирішив, що позивач саме 06.12.2019 не виконав наказ № 87, дія якого була продовжена самим відповідачем, і оголосив йому догану, про що зазначив у наказі № 123-к від 17.12.2019. У наказі № 123-к від 17.12.2019 зазначено, що позивач нібито був відсутній на стадіоні на протязі усього робочого дня. Але це не відповідає дійсності, 06.12.2019 позивач знаходився на своєму робочому місці. Також, позивач 06.12.2019 звернувся до відповідача з письмовою заявою, у який просив надати йому відпустку без збереження заробітної плати на період проведення антитерористичної операції з 09.12.2019, але йому було відмовлено. 18.12.2019 відповідач видав наказ за № 124-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », яким звільнив його з роботи за відсутність на роботі без поважних причин більше трьох годин протягом робочого дня 09 грудня 2019 року згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. З вказаним наказом позивач не згоден з наступних підстав. Відповідно до частини третьої ст. 252 КЗпП України та частини третьої статті 41 Закону № 1045-ХІУ «Про професійні спілки. їх права та гарантії діяльності», звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган профспілки), крім додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки (об`єднання профспілок). Позивач є головою Первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» працівників стадіону ім. В.С.Бойко, про що відповідач дізнався ще 16 жовтня 2019 року. Оскільки позивач є членом виборного органу профспілки, то для його звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, в зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, відповідач повинен був отримати згоду виборного органу первинної профспілкової організації та вищестоящого виборного органу цієї профспілки. Але згоди на звільнення ОСОБА_1 ані первинна ланка, ані вищестоящий виборний орган профспілки не надавали. Отже, звільнення позивача як голови профспілки без попередньої згоди на це виборного органу первинної профспілкової організації профспілки та вищестоящого органу цієї профспілки, є порушенням вимог діючого трудового законодавства, відповідач порушив встановлену законом процедуру звільнення, що на думку позивача може бути підставою для поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того, 09.12.2019 позивач повинен знаходитися у відпустці без збереження заробітної плати, оскільки заздалегідь подав відповідачу заяву про надання йому відпустки без збереження заробітної плати на період АТО, і відповідач був зобов`язаний надати йому таку відпустку. Але замість того, щоб виконати вимоги закону і надати вказану відпустку, відповідач звільнив позивача.

Просив визнати неправомірним та скасувати наказ № 87 від 15.10.2019 «Про закріплення начальників стадіонів за стадіонами», виданий начальником КЗ «МСК «Азовець» Саричевим М.О.; визнати неправомірним та скасувати наказ № 123-к «Про дисциплінарне стягнення», виданий начальником КЗ «МСК «Азовець» Саричевим М.О.; визнати неправомірним та скасувати наказ № 124-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », виданий начальником КЗ «МСК «Азовець» Саричевим М.О.; поновити позивача на роботі; стягнути середню заробітну плату за час вимушеного прогулу та судові витрати.

11.01.2020 ухвалою судді позовну заяву залишено без руху, надано позивачеві час для усунення недоліків.

27.01.2020 ухвалою судді відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження.

10.02.2020 від представника відповідача адвоката Дорошенко М.А. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги відповідач не визнав, просив відмовити у їх задоволенні в повному обсязі з наступних підстав. На підставі наказу КЗ «МСК «Азовець» №29-к від 26.04.2019 ОСОБА_1 прийнято начальником стадіону на одну ставку а безстроковим трудовим договором з 01.05.2019 за переведенням з ТОВ «Футбольний клуб «Іллічівець» з оформленням договору на повну індивідуальну матеріальну відповідальність. 01.05.2019 між КЗ «МСК «Азовець» та ОСОБА_1 укладено трудовий договір. Згідно з п.п.2.1, 2.2 Трудового договору ОСОБА_1 приймається на роботу на посаду начальника стадіону. 01.05.2019 ОСОБА_1 був ознайомлений з посадовою інструкцією начальника стадіону, про що свідчить його підпис під інструкцією. Наказом №87 від 15.10.2019 закріплено за начальниками стадіонів стадіони, зокрема, за ОСОБА_1 - стадіон « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташований в АДРЕСА_1 . Ознайомившись із наказом, ОСОБА_1 17.10.2019 зазначив, що з наказом не згоден. Згідно з п.1 наказу КЗ «МСК «Азовець» №1 від 01.01.2019 «Про організацію діяльності КЗ «МСК «Азовець» у 2019 році» до складу КЗ МСК «Азовець» входять: стадіон «Азовець», стадіон « ІНФОРМАЦІЯ_2 », стадіон «Олимп», стадіон «Приморський», спортивні майданчики із штучним покриттям в кількості п`яти штук. Наказом КЗ «МСК «Азовець» №25 від 26.04.2019, додано до складу КЗ «Азовець» стадіон ім. В.С. Бойко. 01.05.2019 між КЗ МСК «Азовець» та ОСОБА_1 було укладено трудовий договір №б/н, згідно з п.2.1 якого працівник приймається на роботу на посаду начальника стадіону. До складу КЗ МСК «Азовець» входить п`ять стадіонів. ОСОБА_1 було прийнято на посаду начальника стадіону цього комунального закладу. У зв`язку із надходженням скарг на стан стадіону ім. В.С. Бойко зі сторони Футбольного клубу «Маріуполь», а також незадовільних характеристик ОСОБА_1 , керівництвом КЗ «Азовець» прийнято рішення про переміщення ОСОБА_1 відповідно до вимог ч.2 ст.32 КЗпП України до іншого структурного підрозділу, а саме до стадіону «Олимп».

Крім того, п.12.2.2 трудового договору, укладеного з ОСОБА_1 , визначено, що роботодавець має право розірвати цей Договір за власною ініціативою також у разі, якщо працівник відмовляється виконувати рішення роботодавця про його переміщення на інший підрозділ підприємства. Також, 24.10.2019 від ОСОБА_1 надійшла доповідна на ім`я начальника КЗ «МСК «Азовець», згідно з якою позивач просив вирішити питання зі зміною терміну виконання наказу на більш пізній, оскільки після виходу на роботу після хвороби йому необхідно провести ряд підготовчих заходів, спрямованих на передачу майна стадіону ОСОБА_2 . Наявність вказаної доповідної свідчить про згоду ОСОБА_1 із оскаржуваним наказом. Відсутність у наказі посилань на ст.32 КЗпП України не впливає на його правильність та законність. Крім того, обов`язок роботодавця проінструктувати працівника і визначити йому робоче місце, передбачено саме ст.29 КЗпП України, яку і зазначено в оскаржуваному наказі. Спірний наказ також не має відношення до утворення ОСОБА_1 профспілки, оскільки профспілка була утворена після винесення цього наказу, а саме - 18.10.2019. Пунктом 2 Наказу №87 зобов`язано начальників стадіонів прийняти майно вказаних стадіонів згідно з актами до 31.10.2019, приступити до виконання своїх обов`язків з 01.11.2019. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 у доповідній від 24.10.2019 просив збільшити термін виконання цього наказу, було винесено наказ №90 від 21.10.2019, у п.3 якого визначено, що у зв`язку з хворобою начальника стадіону ОСОБА_1 , дію наказу №87 від 15.10.2019 стосовно стадіонів «Олимп» та ім. В.С.Бойко виконати протягом п`яти робочих днів після виходу на роботу начальника стадіону ОСОБА_1 06 грудня 2019 року на ім`я начальника КЗ «МСК « ОСОБА_3 » ОСОБА_4 надійшла доповідна від в.о. начальника стадіону ОСОБА_5 , згідно з якою начальник стадіону ОСОБА_1 06 грудня 2019 року був відсутній на робочому місці протягом робочого дня. Наказом КЗ «МСК «Азовець» №112-к від 06.12.2019 «Про проведення службового розслідування» утворено комісію з проведення службового розслідування за фактом відсутності начальника стадіону ОСОБА_1 протягом робочого дня 06.12.2019 на робочому місці. 06 грудня 2019 року від начальника стадіону ОСОБА_1 надійшла заява на ім`я начальника КЗ «МСК «Азовець» Саричева М.О. про надання відпустки без збереження заробітної плати на період проведення антитерористичної операції. Згідно з актом від 06.12.2019 начальнику стадіону «Олимп» ОСОБА_1 було роз`яснено, що працівники КЗ «МСК «Азовець» не мають права на отримання відпустки без збереження заробітної плати на період проведення антитерористичної операції. У зв`язку з відсутністю на стадіоні протягом всього дня, а також невиконання 06.12.2019 протягом робочого дня наказів КЗ «МСК «Азовець» №87 від 15.10.2019, №90-к від 21.10.2019 в частині передачі майна стадіону ім. В.С. Бойко начальникові стадіону ОСОБА_2 та прийняття майна стадіону «Олимп», без поважних причин, вбачається порушення п.2.2 Трудового договору №б/н від 01.05.2019, п.п.1, 4, 8 посадової інструкції начальника стадіону, п.4.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку «МСК «Азовець». Наказом №123-к від 17.12.2019 Галькевичу І.Ф. оголошено догану.

Щодо наказу №124-к від 18.12.2019 зазначили, що 09 грудня 2019 року на ім`я начальника КЗ «МСК «Азовець» Саричева М.О. надійшла доповідна від виконуючої обов`язки начальника стадіону ОСОБА_5 , згідно з якою начальник стадіону ОСОБА_1 09 грудня 2019 року не вийшов на роботу і протягом робочого дня на території стадіону його не бачили. Наказом КЗ «МСК «Азовець» №114-к від 09.12.2019 «Про проведення службового розслідування» утворено комісію з проведення службового розслідування за фактом відсутності начальника стадіону ОСОБА_1 протягом робочого дня 09.12.2019 на робочому місці. Будь-яких наказів про надання відпустки ОСОБА_1 на підставі поданої ним заяви про відпустку на час проведення АТО, не виносилось. Згідно з Актом щодо результатів проведеного службового розслідування від 18.12.2019, за результатами проведення службового розслідування, комісія дійшла висновку, що начальник стадіону ОСОБА_1 був відсутній на роботі без поважних причин більше трьох годин протягом робочого дня 09 грудня 2019 року, а саме з 08-50 год. до 12-00 год. та з 13-00 год. до 17-00 год., чим допустив порушення трудової дисципліни, а саме норм п.3.1,4.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку КЗ «МСК «Азовець», п.2.2, п.5.1 Трудового договору №б/н від 01.05.2019 року, п.п.1-9 Посадової інструкції начальника стадіону. Наказом КЗ «МСК «Азовець» №124-к від 18.12.2019, ОСОБА_1 звільнено 18.12.2019 згідно з п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України за відсутність на роботі без поважних причин більше трьох годин протягом робочого дня 09.12.2019.

Посилання позивача на відсутність згоди Первинної профспілкової організації ВПС Захист справедливості працівників стадіону ім. В.С.Бойко на його звільнення та подання ним заяви про надання відпустки без збереження заробітної плати на період проведення антитерористичної операції, не заслуговують на увагу, оскільки згідно зі ст.43-1 ч.1 п.п.57 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках: звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації; звільнення керівника підприємства, установи, організації (філії, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), а ОСОБА_1 згідно з п.п.1.4 Розділу І Посадової інструкції начальника стадіону, належить до категорії керівників та здійснює керівництво структурним підрозділом.

Крім того, Первинна профспілкова організація ВПС Захист справедливості працівників стадіону ім. В.С. Бойко діє на території структурного підрозділу КЗ «МСК «Азовець», а саме, стадіону ім. В.С.Бойко з 18.10.2019 і відповідно до вимог ч.1 ст.43 КЗпП України, ст.252 КЗпП України, ст.38, ст.41 «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» може надавати згоду на звільнення лише стосовно працівників цього структурного підрозділу. В той час, як на момент проведення службового розслідування та винесення наказу про звільненні ОСОБА_1 , останній згідно з наказом №87 від 15.10.2019 був працівником іншого структурного підрозділу КЗ «МСК «Азовець», а саме, начальником стадіону «Олимп», розташованого в м.Маріуполі по вул.Сєченова, 71-а. Начальником стадіону ім. В.С. Бойко згідно з наказом №87 від 15.10.2019 є ОСОБА_2 . Таким чином, оскільки на момент проведення службового розслідування та винесення наказу №124-к від 18.12.2019 ОСОБА_1 не був працівником стадіону ім. В.С.Бойко, роботодавцем відповідно до вимог діючого законодавства подання про надання згоди на звільнення до Первинної профспілкової організації ВПС «Захист справедливості» працівників стадіону ім. В.С.Бойко не направлялось. Членом інших Первинних профспілкових організацій, що діють у закладі, позивач не являється.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Також позивач у судовому засіданні пояснив, що працював начальником стадіону ім. В.С.Бойко, де 15.10.2019 було створено Первинну профспілкову організацію ВПС «Захист справедливості» працівників стадіону ім. В.С.Бойко, головою якої його було обрано. Підставою для створення профспілки було негативне відношення керівника до працівників, тому для захисту законних прав працівників було вирішено створити незалежну профспілку. Зазначив, що у трудовому договорі не вказано конкретний стадіон, на якому він повинен працювати, однак, він не згоден з переведенням відповідно до наказу №87 та працювати на стадіоні «Олимп» відмовляється. Також пояснив, що 09.12.2019 він подав заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати на підставі п.18 ст.25 ЗУ «Про відпустки», йому було роз`яснено, що не має підстав для отримання ним такої відпустки, однак, на роботу позивач не вийшов. Разом з тим, позивач не заперечував, що був обізнаний про порядок отримання згоди керівництва на отримання відпустки. Зауважив, що не є керівником підприємства, а лише надавав керівництву рекомендації щодо нарахування премій працівникам стадіону, а тому його звільнення без згоди профспілкової організації є незаконним.

Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позові, та просила їх задовольнити. Також звернула увагу суду, на те, що особистий конфлікт між позивачем та керівником КЗ «МСК «Азовець» відбувся на ґрунті створення ОСОБА_1 незалежної профспілкової організації у закладі.

Представник відповідача адвокат Дорошенко М.А. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала з підстав, вказаних у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснила, що позивача було прийнято на роботу відповідно до трудового договору на посаду начальника стадіону та визначено робоче місце на стадіоні ім. В.С.Бойко. Згодом, наказом №87 від 15.10.2019 закріплено за начальниками стадіонів стадіони, зокрема, за ОСОБА_1 - стадіон «Олимп», що відповідно до ч.2 ст.32 КЗпП України не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника на переміщення його на тому ж підприємстві на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ. Причиною переміщення була скарга на стан футбольного поля під час передматчевого тренування, невиконання наказів керівника, недостатній професійний рівень через невеликий стаж роботи. Щодо оскаржуваного наказу №123-к від 17.12.2019 зазначила, що службовим розслідуванням було встановлено відсутність ОСОБА_1 06.12.2019 на його робочому місці на території стадіону «Олимп», при цьому він знаходився на стадіоні ім. В.С.Бойко та не виконував свої посадові обов`язки, відмовлявся виконувати накази про передачу-прийняття майна стадіонів №87 від 15.10.2019 та №90-к від 21.10.2019. Крім того, 06.12.2019 позивач звернувся до начальника КЗ «МСК «Азовець» з заявою про надання відпустки без збереження заробітної плати на період проведення АТО. ОСОБА_1 було роз`яснено, що він не має права на отримання відпустки без збереження заробітної плати на період проведення АТО. Однак, 09.12.2019 ОСОБА_1 самовільно не з`явився на роботу та в подальшому повідомив, що на роботу не виходить, оскільки знаходиться у відпустці без збереження заробітної плати та йому відомо про відмову у наданні вказаної відпустки. На підставі акту про результати службового розслідування було винесено наказ №124-к від 18.12.2019, яким позивача звільнено з роботи за відсутність на роботі без поважних причин більше 3 годин протягом робочого дня 09.12.2019. Щодо посилання позивача про незаконність звільнення без згоди Первинної профспілкової організації ВПС «Захист справедливості» працівників стадіону ім. В.С.Бойко пояснила, що дана профспілка створена працівниками стадіону ім. В.С.Бойко для захисту трудових, соціальних та інших праві працівників стадіону ім. В.С.Бойко, тоді як місцем роботи ОСОБА_1 з 15.10.2019 визначено стадіон «Олимп». ППО ВПС «Захист справедливості» працівників стадіону ім. В.С.Бойко не діє на території структурного підрозділу стадіону «Олимп», а отже роботодавець мав право на розірвання трудового договору без погодження з профспілкою. Крім того ОСОБА_1 , на думку відповідача, відноситься до категорії керівників, тобто, здійснює керівництво структурним підрозділом та відповідно до вимог ч.6 ст.7 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» щодо заборони роботодавцям бути членами виборних органів профспілки відповідають і норми ст.43-1 ч.1 п.7 КЗпП України, згідно з якими розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках: звільнення керівника підприємства, установи, організації (філії, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу). Також зауважила, що отримана судом відмова ППО ВПС «Захист справедливості» працівників стадіону ім. В.С.Бойко від 10.07.2020 не відповідає ознакам достовірності та не повинна досліджуватися судом в якості належного доказу, оскільки складена та підписана позивачем по справі, який є особою, яка зацікавлена у результатах розгляду справи.

Просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом встановлено, що згідно з рішенням Маріупольської міської ради №7/40-3745 від 21.03.2019, вирішено ТОВ «ФК «Іллічівець» передати з балансу, а комунальному закладу «МСК «Азовець» прийняти від ТОВ «ФК «Іллічівець» на баланс майно, згідно з додатком 1. /а.с.95, том 1/.

Відповідно до наказу ТОВ «Футбольний клуб «Іллічівець» №7 від 02.04.2019 передано з балансу ТОВ «Футбольний клуб «Іллічівець» на баланс КЗ МСК «Азовець» майно стадіону імені ОСОБА_7 у відповідності з діючим законодавством України. /а.с. 89, том 1/.

Відповідно до наказу №1 від 01.01.2019 «Про організацію діяльності КЗ МСК «Азовець» у 2019 році» до складу КЗ МСК «Азовець» входять стадіони «Азовець», «Західний», «Олимп», «Приморський», спортивні майданчики зі штучним покриттям 5 одиниць. / а.с.152-154, том 1/, а також за наказом №25 від 26.04.2019 «Про прийняття стадіону ім. В.С.Бойко до складу КЗ МСК «Азовець» додано стадіон ім. В.С.Бойко. /а.с.155-156, том 1/.

За наказом ТОВ «Футбольний клуб «Іллічівець» №38 від 26.04.2019 «Про звільнення» ОСОБА_1 завідуючого стадіону імені ОСОБА_7 30.04.2019 звільнено по переводу в КЗ МСК «Азовець», згідно з п.5 ст.36 КЗпП України. /а.с.83-88, том 1/.

Згідно з наказом начальника КЗ МСК «Азовець»№29-к від 26.04.2019, ОСОБА_1 прийнято начальником стадіону на одну ставку за безстроковим трудовим договором з 01.05.2019 за переведенням з ТОВ «Футбольний клуб «Іллічівець» з оформленням договору на повну індивідуальну матеріальну відповідальність. /а.с. 90, том 1/.

Відповідно до трудового договору б/н від 01.05.2019, укладеного між КЗ МСК «Азовець» в особі начальника Саревича М.О. та ОСОБА_1 , останній прийнятий на роботу на посаду начальника стадіону з встановленим графіком роботи: з 08:00 год. до 17:00 год. з понеділка по четвер, до 16:00 год. - у п`ятницю, вихідні субота, неділя. Договір укладений на невизначений термін. Відповідно до п.12.1.в підстава для розірвання договору: з ініціативи роботодавця у випадках, передбачених законодавством (ст.40,41 КЗпП) і даним Договором. /а.с.19-21, том 1/.

Також, між начальником КЗ МСК «Азовець» Саричевим М.О. від імені роботодавця та головою профспілкового комітету ОСОБА_8 від імені трудового колективу 15.09.2019 підписано колективний трудовий договір, схвалений загальними зборами трудового колективу (Протокол №7 від 15.09.2017). /а.с.22-48, том1/.

Відповідно до записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 24.10.1984, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Футбольний клуб «Іллічівець» та з 01.05.2019 прийнятий на посаду енергетика стадіону «Іллічівець» на підстав наказу № 28/1 від 02.08.2006 року; наказом № 41 від 02/10/2017 ОСОБА_1 переведено на посаду завідуючого стадіону «Іллічівець». Наказом № 48 від 26.04.2019 ОСОБА_1 звільнено за переведенням до КЗ «МСК «Азовець». Наказом № 29-к від 26.04.2019 з 01.05.2019 прийнятий за переведенням з ТОВ «Футбольний клуб «Іллічівець» на посаду начальника стадіону за безстроковим трудовим договором б/н від 01.05.2019.

18.12.2019 ОСОБА_1 звільнено згідно з п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, за відсутність на роботі без поважних причин більше трьох годин протягом робочого дня 09.12.2019, на підставі наказу №124-к від 18.12.2019. /а.с.14-15, том 1/.

Відповідно до наказу №87 від 15.10.2019 «Про закріплення начальників стадіонів за стадіонами» начальником КЗ «МСК «Азовець» ОСОБА_4 на підставі п.3 ст.29 КЗпП України закріплено за начальниками стадіонів стадіони, зокрема, стадіон «Олимп», вул. Сеченова, буд.71 а, за ОСОБА_1 Начальникам стадіонів прийняти майно сказаних стадіонів згідно актів до 31.10.2019; приступити до виконання своїх обов`язків з 01.11.2019. /а.с.75, том 1/.

На ім`я начальника КЗ «МСК «Азовець» ОСОБА_4 ОСОБА_1 надано доповідну від 24.10.2019, у якій останній повідомляє, що з 19.09.2019 хворіє та не має можливості виконати наказ №87 в термін, зазначений в п.2 наказу. У зв`язку з чим просить вирішити питання зі зміною терміну виконання наказу №87. /а.с.162, том 1/.

Наказом №90к від 21.10.2019 «Про в.о. начальника стадіону», у зв`язку із хворобою начальника стадіону ОСОБА_1 , наказано: ОСОБА_2 , начальника стадіону, призначити за його згодою виконуючим обов`язки начальника стадіону «ім. В.С.Бойко» з 21.10.2019 на час хвороби ОСОБА_1 . Дію наказу №87 від 15.10.2019 «Про закріплення начальників стадіонів за стадіонами» стосовно стадіонів «Олимп» та «ім. В.С.Бойко» виконати протягом 5 робочих днів після виходу на роботу начальника стадіону ОСОБА_1 /а.с.76, том 1/.

Згідно із заявою ОСОБА_1 від 06.12.2019 на ім`я начальника КЗ «МСК «Азовець» Саричева М.О. та зверненням від 09.12.2019, ОСОБА_1 просить надати пояснення з приводу наказу №87 від 15.10.2019, оскільки його робоче місце було визначено 03.10.2017 (наказом №41 від 02.10.2017 ТОВ «ФК «Іллічівець»), коли він був призначений завідувачем стадіону «ім. В.С. Бойко». /а.с.77, 78, том 1/.

Начальником КЗ «МСК «Азовець» Саричевим М.О. надано відповідь ОСОБА_1 , у якій роз`яснено, що останній згідно з трудовим договором від 01.05.2019 перебуває на посаді начальника стадіону КЗ «МСК «Азовець», на балансі якого знаходиться п`ять стадіонів. /а.с.79, том 1/.

Тобто, судом встановлено, що 01.05.2019 між КЗ «МСК «Азовець» та ОСОБА_1 укладено трудовий договір. Згідно з п.п.2.1, 2.2 Трудового договору ОСОБА_1 приймається на роботу на посаду начальника стадіону. Згідно з п.1 наказу КЗ «МСК «Азовець» №1 від 01.01.2019 «Про організацію діяльності КЗ «МСК «Азовець» у 2019 році» до складу КЗ МСК «Азовець» входять: стадіон «Азовець», стадіон « ІНФОРМАЦІЯ_2 », стадіон «Олимп», стадіон «Приморський», спортивні майданчики із штучним покриттям в кількості п`яти штук. Наказом КЗ «МСК «Азовець» №25 від 26.04.2019, додано до складу КЗ «Азовець» стадіон ім. В.С. Бойко. Таким чином, до складу КЗ МСК «Азовець» входить 5 стадіонів. Наказом №87 від 15.10.2019 закріплено за начальниками стадіонів стадіони, зокрема, за ОСОБА_1 - стадіон « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташований в АДРЕСА_1 .

Згідно з п.3 ст.29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний: визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами.

Відповідно до вимог ч.2 ст.32 КЗпП України, не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника на переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботі іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором.

Щодо посилань позивача на те, що у відповідача не було законних підстав визначати йому робоче місце в сенсі п. 3 ст. 29 КЗпП України, суд зазначає, що згідно з висновком, викладеним у постанові Верховного суду від 27.03.2019 у справі 524/3490/17-ц, допущення помилки у наказі в частині зазначення норми КЗпП України не свідчить про незаконність цього наказу, позивач не позбавлений можливості звернутися із заявою про виправлення описки у оскаржуваному наказі.

Таким чином вимоги позивача визнати неправомірним та скасувати наказ №87 від 15.10.2019 «Про закріплення начальників стадіонів за стадіонами» є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

При цьому доводи сторони позивача у судовому засіданні про упереджене до нього ставлення керівника відповідача з приводу створення незалежної профспілки у закладі та наслідком чого було винесення спірного наказу «Про закріплення начальників стадіонів за стадіонами» суд вважає необґрунтованими. Вказані доводи позивачем належними доказами не підтверджені та спростовані поясненнями сторін, матеріалами справи тощо. Крім того, суд враховує, що з даного приводу позивачем та його представником в судовому засіданні були надані суперечливі пояснення, зокрема, представник позивача наполягала, що конфлікт виник на ґрунті створення незалежної профспілки, в той час як позивач вказав, що створення профспілки було наслідком негативного відношення керівництва до працівників стадіону, а тому для захисту законних прав працівників було вирішено створити незалежну профспілку.

З доповідної в.о. начальника стадіону ОСОБА_5 на ім`я начальника КЗ МСК «Азовець» вбачається, що начальник стадіону ОСОБА_1 06.12.2019 був відсутній на робочому місті протягом робочого дня /а.с.165, том 1/, що також підтверджено актом від 06.12.2019. /а.с.166, том 1/.

Згідно з наказом №112-к від 06.12.2019 «Про проведення службового розслідування», начальником КЗ «МСК «Азовець» ОСОБА_4 наказано провести службове розслідування за фактом відсутності начальника стадіону ОСОБА_1 протягом робочого дня 06.12.2019 на робочому місці, а саме на стадіоні «Олимп»; утворити комісію з проведення службового розслідування; результати проведеного службового розслідування оформити відповідним актом до 17.12.2019; начальнику стадіону ОСОБА_1 в строк до 16.12.2019 надати комісії з проведення службового розслідування письмові пояснення за фактом відсутності протягом робочого дня 06.12.2019 на робочому місці. /а.с.103, 167, том 1/.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення 11.12.2019 ОСОБА_1 направлено запрошення для дачі письмових пояснень Комісії з проведення службового розслідування 16.12.2019 о 09:00 год., а також наказ №112-к. /а.с.168-169, том 1/.

З доповідної інспектора ОСОБА_8 на ім`я начальника КЗ МСК «Азовець» вбачається, що ОСОБА_1 06.12.2019 повинен був надати листок непрацездатності після хвороби, однак о 08:00 год. не з`явився, надіслав його скан-копію і лише о 10:30 год. прийшов до кабінету з листком непрацездатності та заявою на відпустку. О 10:40 год. ОСОБА_1 пішов з території управління. Об 11:20 год. інспектор, виходячи з управління, бачила останнього у коридорі. Більше 06.12.2019 вона ОСОБА_1 не бачила. / а.с.170, том 1/.

Відповідно до витягу з табелю за грудень 2019 ОСОБА_1 з 01.12.2019 по 05.12.2019 перебував на лікарняному, 06.12.2019 йому відмічено робочий день. /а.с.172, том 1/.

З пояснень начальника стадіону ім. В.С.Бойко Волгузова О.О. вбачається, що 06.12.2019 начальник стадіону Галькевич І.Ф. прийшов на територію стадіону о 08:40 год. На виконання наказів №87 та №90 ОСОБА_2 запропонував ОСОБА_1 передати майно стадіону, але останній відмовився. О 10:00 год. він поїхав і до 13:00 год. був відсутній на території стадіону. З 13:00 до кінця робочого дня був на стадіоні і нічого не робив. /а.с.173, том 1/.

Відповідно до пояснень начальників інших стадіонів 06.12.2019 ОСОБА_1 був відсутній на території стадіонів «Олимп», «Приморський», «Західний». /а.с.174-176, том 1/.

З пояснень начальника стадіону «Азовець» ОСОБА_9 вбачається, що остання бачила ОСОБА_1 з 10:30 год. до 10:50 год. 06.12.2019, коли він прийшов до КЗ МСК «Азовець», та коли він прийшов вдруге об 11:20 год. та пробув у приміщенні до 11:30 год. / а.с.177, том 1/.

Відповідно до акту фіксації відмови від надання письмових пояснень 17.12.2019 ОСОБА_1 відмовився надати письмові пояснення за фактом відсутності на роботі в КЗ МСК «Азовець» 06.12.2019. /а.с.179, том 1/.

Відповідно до акту щодо результатів службового розслідування від 17.12.2019 встановлено, що у бездіяльності ОСОБА_1 , яка полягає у невиконанні 06.12.2019 посадових обов`язків начальника стадіону «Олимп», у зв`язку з відсутністю на стадіоні протягом всього дня, а також невиконання протягом робочого дня 06.12.2019 наказів КЗ «МСК «Азовець» №87 від 15.10.2019, №90-к від 21.10.2019 в частині передачі майна стадіону ім. В.С.Бойко начальнику стадіону ОСОБА_2 та прийняття майна стадіону «Олимп» без поважних причин, вбачається порушення п.2.2 Трудового договору б/н від 01.05.2019, п.п.1.4.8 Посадової інструкції начальника стадіону, п.4.1 правил внутрішнього трудового розпорядку КЗ «МСК «Азовець». Запропоновано за невиконання посадових інструкцій застосувати до начальника стадіону ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді догани. /а.с.97-98, 188-181, том 1/.

Згідно з наказом №123-к від 17.12.2019 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » за результатами службового розслідування відносно ОСОБА_1 , у зв`язку з встановленням факту його бездіяльності, що полягає у невиконанні 06.12.2019 посадових обов`язків начальника стадіону «Олимп», у зв`язку з відсутністю на стадіоні протягом всього дня, а також невиконання протягом робочого дня 06.12.2019 наказів КЗ «МСК «Азовець» №87 від 15.10.2019, №90-к від 21.10.2019 в частині передачі майна стадіону ім. В.С.Бойко начальнику стадіону ОСОБА_2 та прийняття майна стадіону «Олимп» без поважних причин, чим порушені п.2.2 Трудового договору №б/ від 01.05.2019, п.п.1,4,8 Посадової інструкції начальника стадіону, п.4.1 Правил внутрішнього розпорядку КЗ «МСК «Азовець», керуючись ст.ст.147-149 КЗпП України, останньому оголошено догану, підстава: наказ №112-к від 06.12.2019 «Про проведення службового розслідування»; акт щодо результатів проведеного службового розслідування від 17.12.2019; акт фіксації відмови надання письмових пояснень від 17.12.2019. /а.с.96, 182, том 1/.

Разом з тим, відповідно до п.2.2 Трудового договору б/н від 01.05.2019, укладеного між КЗ МСК «Азовець» та працівником ОСОБА_1 , працівник зобов`язується чітко, своєчасно і в повному обсязі виконувати усі покладені на нього трудові обов`язки, сумлінно виконувати усі вказівки і розпорядження адміністрації роботодавця, дотримуватися трудової дисципліни і правил внутрішнього трудового розпорядку.

Пунктом 5.1 вказаного договору працівникові встановлюється наступний графік роботи: з 08:00 год. до 17:00 год. З понеділка по четвер; до 16:00 год. у п`ятницю, вихідні субота, неділя. /а.с.19, том 1/.

Відповідно до п.п.1-9 Розділу ІІ Посадової інструкції начальника стадіону від 23.03.2017 начальник стадіону: 1. Здійснює керівництво адміністративно-господарською та економічною діяльністю спортивної споруди; 2. Визначає форми і методи організації діяльності спортивної споруди, пов`язані з наданням фізкультурно-оздоровчих та спортивних послуг; 3. Гарантує забезпечення: переліку надаваних фізкультурно-оздоровчих та спортивних послуг, умови надання послуг; правил поведінки на території спортивної споруди з метою виключення порушень; 4. Забезпечує організацію та виконання робіт, пов`язаних з діяльністю спортивної споруди, організує контроль за їх виконанням; 5. Вирішує організаційно-технічні питання, пов`язані з підготовкою і проведенням спортивно-масових та видовищних заходів; 6. Забезпечує належний технічний стан спортивного обладнання, наявного на стадіоні і місцях проведення занять, спортивно-видовищних заходів і змагань відповідно до правил техніки безпеки і санітарно-гігієнічними нормами; 7. Забезпечує дотримання правил експлуатації спортивної споруди; 8. Здійснює нагляд за технічним станом спортивної споруди, за станом електроустаткування, роботою водопостачання, електропостачання, теплопостачання; 9. Контролює ведення обліку використання енергоресурсів, вживає заходів для їх дбайливого використання. /ас.с16-18, том 1/.

Згідно з п.3.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку КЗ «МСК «Азовець» від 25.01.2019, в установі встановлюється п`ятиденний робочий тиждень. Вихідні дні: субота, неділя. Розпорядок роботи працівників установи регулюється графіками роботи, затвердженими адміністрацію установи за погодженням з профспілковим комітетом.

Пунктом 4.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку КЗ «МСК «Азовець» встановлено, що працівник зобов`язаний: своєчасно, до початку робочого дня, прибути на робоче місце та приготуватися до виконання трудових обов`язків; починати роботу відповідно до діючого режиму робочого дня; бути на робочому місці від часу початку роботи до часу закінчення роботи, за винятком встановлених перерв на відпочинок і харчування та інших перерв; виконувати своєчасно та в повному обсязі робочі завдання (функціональні обов`язки), забезпечувати належну якість виконуваних робіт і виготовленої продукції, не допускати браку і дотримуватися технологічної дисципліни; виконувати розпорядження роботодавця, що не суперечать чинному законодавству; виконувати обов`язки, покладені на нього трудовим договором; виконувати вимоги з охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної безпеки. користуватися виданими спецодягом, спецвзуттям, засобами індивідуального захисту та запобіжними пристроями; вживати заходів для негайного усунення причин і умов, які перешкоджають або ускладнюють нормальну роботу установи та негайно повідомляти про таку загрозу керівництву; дбайливо ставитися до майна установи, дотримуватися встановленого порядку зберігання матеріальних цінностей; підтримувати чистоту і порядок на робочому місці, у відділі і на території установи; поводитися етично по відношенню до інших працівникам і клієнтів закладу. /а.с.157-159, том 1/.

З аналізу вищевказаних документів вбачається, що ОСОБА_1 знаходився 06.12.2019 на території КЗ «МСК «Азовець» з 08:40 год. та майже весь робочий день його бачили ті чи інші працівники КЗ «МСК «Азовець». Разом з тим, ОСОБА_1 увесь день був відсутній на стадіоні «Олимп», начальником якого останнього було призначено наказом №87. І хоча наказом №90-к від 21.10.2019 «Про в.о. начальника стадіону» дію наказу №87 від 15.10.2019 «Про закріплення начальників стадіонів за стадіонами» стосовно стадіонів «Олимп» та ім. В.С.Бойко наказано виконати протягом 5 робочих днів після виходу на роботу начальника стадіону ОСОБА_1 , це не звільняє його від виконання обов`язків начальника стадіону «Олимп» з дня виходу на роботу після хвороби, а саме з 06.12.2019, а також виконання наказу щодо передачі майна.

При цьому суд також враховує особисті пояснення ОСОБА_1 про те, що він не збирався працювати на стадіоні «Олимп».

Таким чином, в діях ОСОБА_1 вбачається порушення п.2.2 Трудового договору б/н від 01.05.2019, п.п.1.4.8 Посадової інструкції начальника стадіону, п.4.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку КЗ «МСК «Азовець», оскільки останній не здійснював дій на виконання наказів №87 від 15.10.2019 та №90-к від 21.10.2019 в частині передачі майна стадіону ім. В.С.Бойко начальникові стадіону ОСОБА_2 та прийняття майна стадіону «Олимп» без поважних причин, а також не виконував обов`язків начальника стадіону «Олимп», у зв`язку з відсутністю на стадіоні протягом усього дня.

Відповідно до ст.139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до ст. 140 КЗпП України трудова дисципліна на підприємствах, в установах, організаціях забезпечується створенням необхідних організаційних та економічних умов для нормальної високопродуктивної роботи, свідомим ставленням до праці, методами переконання, виховання, а також заохоченням за сумлінну працю. У трудових колективах створюється обстановка нетерпимості до порушень трудової дисципліни, суворої товариської вимогливості до працівників, які несумлінно виконують трудові обов`язки. Щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу.

Згідно з Кодексом законів про працю України, одним з видів юридичної відповідальності є дисциплінарна відповідальність. У сфері використання найманої праці вона полягає в обов`язку працівника, який вчинив дисциплінарний проступок, давати звіт перед роботодавцем за свої протиправні винні дії та понести дисциплінарні стягнення, передбачені нормами трудового права.

Під вчиненням дисциплінарного проступку мається на увазі невиконання чи неналежне виконання працівником з його вини обов`язків, покладених на нього законодавством, колективним договором, трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо за ці діяння не передбачається кримінальна відповідальність.

Дисциплінарна відповідальність, як і будь-яка інша юридична відповідальність, має примусовий характер. Він полягає в тому, що стосовно працівника, який вчинив дисциплінарний проступок, роботодавцем можуть уживатися заходи примусового впливу, примусова санкція, яка спричиняє для порушника певні негативні наслідки.

Заходи дисциплінарного стягнення, що застосовуються до деяких працівників, які несумлінно виконують свої трудові обов`язки, зазначено у статті 147 КЗпП України. Так, за порушення трудової дисципліни до загального кола працівників може застосовуватися лише один із таких заходів стягнення: догана або звільнення, у строки та в порядку, встановленими статтями 148 - 149 КЗпП України.

Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть передбачатися для деяких категорій працівників і інші дисциплінарні стягнення. Право вибору стягнення за порушення трудової дисципліни належить роботодавцеві й не обов`язково у послідовності, зазначеній у статті 147 КЗпП України. Однак, відповідно до частини третьої статті 149 КЗпП України при обранні виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

У відповідності до ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права, як от: КЗпП, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.

Відповідно до ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, наказ №123-к від 17.12.2019 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » винесено з дотриманням норм трудового законодавства та суд не вбачає підстав для його скасування.

Матеріали справи також містять і інші докази стосовно того, що ОСОБА_1 неодноразово порушував вимоги Посадової інструкції начальника стадіону.

Так, відповідно до листа першого віце-президента ГО ФК «Маріуполь» ОСОБА_10 на ім`я начальника КУ ГСК «Азовець» Саричева М.О. від 16.09.2019 вих.№401/1, при проведенні передматчевих тренувань команди ФК «Маріуполь» на футбольному полі стадіону ім. В.С.Бойко 13.09.2019 були виявлені наступні порушення умов стану футбольного поля стадіону: висока трава газону вона складала на час тренування понад 30 мм (замість 24 мм, що передбачено Додатком №9 до Договору про організацію та проведення футбольних матчів і перед матчевих тренувань №53 від 01.07.2019); наявність м`якого ґрунту на полі; наявність на полі вибоїн і нерівностей. Просив у майбутньому не допускати таких чи інших порушень у технічному стані вказаного футбольного поля.

Відповідно до наказу №79 від 24.09.2019 «Про проведення службового розслідування», у зв`язку з надходженням усної заяви від гравців основного складу керівництва футбольної команди «Маріуполь», наказано провести службове розслідування; начальнику стадіону ОСОБА_1 надати письмові пояснення стосовно скарги від гравців ФК «Маріуполь» на стан трав`яного покриття стадіону ім. В.С.Бойко.

Згідно з актом фіксації відмови від надання письмових пояснень від 27.09.2019 начальник стадіону Галькевич І.Ф. надати письмові пояснення відмовився.

З акту проведення службового розслідування за фактом усної заяви від гравців ФК «Маріуполь» від 27.09.2019 вбачається, що згідно з п.3,4 розділу ІІ Посадової інструкції начальника стадіону 1210.1(13), затвердженої Наказом №8 від 23.03.2017, начальник стадіону гарантує забезпечення умов надання фізкультурно-оздоровчих послуг, вирішує організаційно-технічні питання, пов`язані з підготовкою спортивно-масових заходів. Зі своїми посадовими обов`язками ОСОБА_1 ознайомлений 01.05.2019. Комісія пройшла до висновку, що скарга на стан трав`яного покриття стадіону ім. В.С.Бойко надійшла через невиконання у повному обсязі начальником стадіону ОСОБА_1 своїх посадових обов`язків.

Наказом №82 «Про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення» від 01.10.2019, за невиконання у повному обсязі посадових обов`язків начальником стадіону ОСОБА_1 , згідно з актом службового розслідування від 27.09.2019 з факту усної заяви від гравців основного складу та керівництва футбольної команди «Маріуполь» стосовно стану трав`яного покриття стадіону ім. В.С. Бойко 13.09.2019, застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани до начальника стадіону ОСОБА_1 за невиконання у повному обсязі своїх посадових обов`язків.

ОСОБА_1 в судовому засіданні було повідомлено, що вказаний наказ про притягнення його до дисциплінарної відповідальності він вважає необґрунтованим та незаконним і на даний час він оскаржується в суді. Однак суд враховує, що на час ухвалення рішення в даній справі вказаний наказ №82 «Про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення» є чинним.

Судом також встановлено, що відповідно до заяви ОСОБА_1 від 06.12.2019, останній звернувся до начальника КЗ «МСК «Азовець» Саричева М.О. з проханням надати йому з 09.12.2019 відпустку без збереження заробітної плати на період проведення антитерористичної операції у відповідному населеному пункті, з урахуванням часу, необхідного для повернення до місця роботи. /а.с.81, том 1/.

Згідно з актом від 06.12.2019 начальнику стадіону «Олимп» ОСОБА_1 було роз`яснено, що працівники КЗ МСК «Азовець» не мають права на отримання відпустки без збереження заробітної плати на період проведення антитерористичної операції. /а.с.171, том 1/.

Письмовою відповіддю начальника КЗ МСК «Азовець» Саричева М.О. від 09.12.2019 №344 ОСОБА_1 роз`яснено, що його заява про надання відпустки задоволенню не підлягає. /а.с.82, 223, том 1/.

Згідно із доповідною в.о. начальника Костоусової А.М. від 09.12.2019 на ім`я начальника КЗ МСК « ОСОБА_3 » ОСОБА_4 та актом від 09.12.2019, ОСОБА_1 09.12.2019 не вийшов на роботу і протягом робочого дня на території стадіону його не бачили. /а.с.185, 186, том 1/.

Відповідно до наказу №114-к від 09.12.2019 «Про проведення службового розслідування», начальником КЗ МСК «Азовець» ОСОБА_4 наказано провести службове розслідування за фактом відсутності начальника стадіону ОСОБА_1 протягом робочого дня 09.12.2019 на робочому місці, а саме на стадіоні «Олимп». /а.с.106, 187 том 1/.

Відповідно до витягу з табелю за грудень 2019 ОСОБА_1 09.12.2019 відмічено робочий день 0,5 год./нз (нз неявка з нез`ясованих причин). /а.с.190, том 1/.

Згідно з актом від 09.12.2019, цього дня о 08:30 год. у приймальні КЗ МСК «Азовець» начальнику стадіону «Олимп» ОСОБА_1 було запропоновано прийняти майно стадіону «Олимп», згідно з актами приймання та передачі майна стадіону ім. В.С.Бойко, на що останній відмовився. /а.с.191, том 1/.

Відповідно до пояснень начальника стадіону «Азовець» ОСОБА_9 , остання бачила ОСОБА_1 09.12.2019 у приймальні начальника КЗ МСК «Азовець» з 08:30 год. до 08:50 год., потім, протягом робочого дня ОСОБА_1 на роботі не було. /а.с.192, том 1/.

Відповідно до пояснень начальників стадіонів ОСОБА_1 09.12.2019 на території стадіонів «Західний», «Приморський», ім. В.С.Бойко, «Олимп» був відсутній. /а.с.193-196, том 1/.

Відповідно до акту комісії з проведення службового розслідування від 17.12.2019, при виході за місцем мешкання ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю останнього на робочому місці, він пояснив, що знаходиться у відпустці без збереження заробітної плати, вказав, що йому відомо про відмову у наданні вказаної відпустки. Наказ №122-к від 06.12.2019, №114-к від 09.12.2019 та №116-к від 10.12.2019, запрошення для дачі письмових пояснень за фактом відсутності на роботі 06.12.2019, 09.12.2019, 10.12.2019 отримав. Надавати письмові пояснення відмовився. Зауважив, що на лікарняному не знаходиться та виходити на роботу не збирається. /а.с.178, том 1/.

Згідно з актом фіксації відмови від надання письмових пояснень ОСОБА_1 17.12.2019 відмовився надавати письмові пояснення за фактом відсутності на роботі в КЗ МСК «Азовець» 09.12.2019. /а.с.198 том 1/.

Відповідно до акту щодо результатів службового розслідування від 18.12.2019 встановлено, що начальник стадіону ОСОБА_1 був відсутній на роботі без поважних причин більше трьох годин протягом робочого дня 09.12.2019, а саме з 08:50 год. до 12:00 год. та з 13:00 год. до 17:00 год., чим допустив порушення трудової дисципліни, а саме п.3.1, 4.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку КЗ «МСК «Азовець», п.2.2, п.5.1 Трудового договору б/н від 01.05.2019, п.п.1-9 Посадової інструкції начальника стадіону. Запропоновано за порушення трудової дисципліни застосувати до начальника стадіону ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. Зазначено, що оскільки згідно з п.4 ч.1 ст.43-1 КЗпП України, розірвання трудового договору з ініціативи власника та уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках: звільнення керівника підприємства, установи, організації (філії, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), а ОСОБА_1 згідно з п.п.1, 4 Розділу І Посадової інструкції начальника стадіону належить до категорії керівників та здійснює керівництво структурним підрозділом, звільнення останнього допускається без згоди виборного органу первинної профспілкової організації. /а.с.100-101, 199-200, том 1/.

Згідно з наказом №124-к від 18.12.2019 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » за результатами службового розслідування, у зв`язку з встановленням факту відсутності на роботі без поважних причин більше трьох годин протягом робочого дня 09.12.2019, наказано ОСОБА_1 , начальника стадіону КЗ «МСК «Азовець», звільнити 18.12.2019 згідно з п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. Підстава: наказ №114-к від 09.12.2019 «Про проведення службового розслідування»; акт щодо результатів проведеного службового розслідування від 18.12.2019; акт фіксації відмови надання письмових пояснень від 17.12.2019. /а.с.99, 201, том 1/.

З довідки від 17.02.2020, виданої центром зайнятості Маріупольським МЦЗ, вбачається, що ОСОБА_1 з 06.02.2020 перебуває на обліку в Маріупольському МЦЗ як безробітний. /а.с.209, том 1/.

За правилами пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу без поважних причин.

Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності.

Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.

Пленумом Верховного Суду України, у своїй постанові № 9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів», роз`яснено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст.40, п.1 ст.41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Пунктом 24 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України визначається, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про відпустки», право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство).

З роз`яснень Міністерства юстиції України від 01.02.2011 вбачається, що самовільне використання працівником без погодження з власником або уповноваженим ним органом відпустки, відгулів за відпрацьовані раніше дні визнаються прогулом і можуть бути причиною звільнення працівника.

Відповідно до п.18 ст.25 Закону України «Про відпустки» відпустка без збереження заробітної плати за бажанням працівника надається в обов`язковому порядку: працівникам на період проведення у відповідному населеному пункті антитерористичної операції, заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях з урахуванням часу, необхідного для повернення до місця роботи, але не більш як сім календарних днів після прийняття рішення про припинення антитерористичної операції, заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Відповідно до абз.2 ч.5. ст. 14-1 цього Закону передбачено обов`язок Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону: затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014, у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.

Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція. Місто Маріуполь Донецької області віднесено до переліку таких населених пунктів.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено новий перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція. Місто Маріуполь Донецької області віднесено до переліку таких населених пунктів.

Згідно з наказом Антитерористичного центру при СБУ від 07.10.2014 № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» Донецька та Луганська області з 07.04.2014 визначені в цілому як райони проведення антитерористичної операції.

Водночас, законодавством не визначено переліку населених пунктів, на території яких в дійсний час проводиться антитерористична операція.

Як зазначено вище, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, тобто здійснювалась у минулому часі, до яких було віднесено м. Маріуполь.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач зареєстрований у м. Маріуполі Донецької області, КЗ «МСК «Азовець», де працює позивач, знаходиться та зареєстрований також у м. Маріуполі.

Загальновідомою обставиною є факт, що жодних бойових дій у м. Маріуполі у 2019 році не відбувалося.

Крім того, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.02.2019 року №79-р «Про внесення змін у додатки 1 і 2 розпорядження КМУ від 07.11.2014 №1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» населені пункти: с. Гнутове, смт. Сартана, Талаківка, с. Ломакіне входять до переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, однак, м. Маріуполь зазначеними нормативно-правовими актами не віднесено до населеного пункту, на території якого проводиться саме в дійсний час антитерористична операція на лінії зіткнення або інші бойові дії.

Указом Президента України "Про затвердження рішення РНБО "Про широкомасштабну антитерористичну операцію на території Донецької та Луганської областей" від 30.03.2018 № 116/2018, введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони про зміну формату широкомасштабної антитерористичної операції, яка була запроваджена у 2014 році.

Згідно з Наказом Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України стосовно початку проведення на території Донецької та Луганської областей операції об`єднаних сил з 14.00 год. 30 квітня 2018 року розпочалась операція Об`єднаних сил із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії Російської федерації у Донецькій і Луганській областях, відповідно до плану операції Об`єднаних сил.

Також, листом заступника керівника Офісу Президента України Машовець Р. від 14.05.2020 №46/01/261 надано відповідь на запит адвоката Дорошенко М.А. та роз`яснено, що Указом Президента України від 30 квітня 2018 року № 116 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях» 30 квітня 2018 року завершено проведення широкомасштабної антитерористичної операції в Донецькій та Луганській областях. Відповідно до абзацу третього пункту 2 статті 8 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» 30 квітня 2018 року Верховним Головнокомандувачем Збройних Сил України був підписаний Наказ стосовно початку проведення на території Донецької та Луганської областей операції об`єднаних сил, який набрав чинності з моменту його підписання. /а.с.53, том 2/.

Крім того, слід зазначити, що зміни, внесені в ст. 25 Закону України «Про відпустки» Законом України «Про внесення змін до статті 25 Закону України «Про відпустки» від 15.01.2015 № 121-VIII та із змінами, внесеними згідно із Законом № 2443-VIII від 22.05.2018, внесено з метою уникнення масових звільнень працівників, які переміщуються з районів проведення антитерористичної операції або залишаються в таких районах і не мають можливості виходити на роботу у зв`язку із загрозою для життя та здоров`я.

Позивач звернувся до роботодавця із заявою про надання відпустки без збереження заробітної плати з посилання саме на пункт 18 ст. 25 Закону України «Про відпустки».

Отже, враховуючи, що у 2019 році в м. Маріуполі ніяких бойових дій не проводилося, небезпеки для життя та здоров`я позивача не існувало, на теперішній час м. Маріуполь не віднесено до населеного пункту, на території якого проводиться антитерористична операція або знаходиться на лінії зіткнення, суд приходить до висновку, що були відсутні законні підстави для надання відпустки на підставі п.18 ст.25 Закону України «Про відпустки».

Таким чином судом встановлено, що відсутність ОСОБА_1 06.12.2019 на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а саме з 08:50 год. до 12:00 год. та з 13:00 год. до 17:00 год. не була погоджена з керівництвом.

Разом з тим, відповідно до заяв позивача від 11.07.2019, 20.08.2019 про надання відпустки без збереження заробітної плати та наказів №57-к від 12.07.2019, №72-к від 20.08.2019 «Про надання відпустки без збереження заробітної плати», зокрема, ОСОБА_1 , останній був ознайомлений з даними наказами під підпис, тобто ОСОБА_1 був відомий порядок отримання відпустки без збереження заробітної плати, що також підтверджено ним у судовому засіданні. /а.с.219-222, том 1/.

Тобто, відсутність ОСОБА_1 09.12.2019 на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а саме з 08:50 год. до 12:00 год. та з 13:00 год. до 17:00 год. є прогулом, оскільки позивач фактично самовільно використав дні відпустки, не отримавши згоди керівництва, чим своїми діями допустив порушення трудової дисципліни, а саме п.п.3.1, 4.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку КЗ «МСК «Азовець», п.2.2, п.5.1 Трудового договору №б/н від 01.05.2019, п.п.1-9 Посадової інструкції начальника стадіону.

Судом також враховано, що позивач раніше порушував трудову дисципліну, має догани згідно з наказом №82 «Про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення» від 01.10.2019, який на момент розгляду даної справи не скасовано, та згідно з наказом №123-к від 17.12.2019 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 ». Вказані обставини дають підстави для розірвання трудового договору (звільнення). /а.с. 96, том 1/.

Крім того, суд звертає увагу, що п.12.2.2 Трудового договору, укладеного з ОСОБА_1 , визначено, що роботодавець має право розірвати цей Договір за власною ініціативою також у разі, якщо працівник відмовляється виконувати рішення роботодавця про його переміщення на інший підрозділ підприємства. /а.с.19, том 1/.

За вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідне для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 на обґрунтування своїх позовних вимог щодо порушення відповідачем ст.252 КЗпП України та ст.41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» посилається на те, що відповідач звільнив його без згоди виборного органу профспілки, головою якого є позивач, а також без згоди вищестоящого виборного органу вищевказаної профспілкової організації (об`єднання професійних спілок), що, на думку позивача, є підставою для поновлення його на роботі.

Згідно з п. 3 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Відповідно до ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

За приписами п.10 ст.247 КЗпП України, ст.38 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», виборний орган первинної профспілкової організації на підприємстві, в установі, організації надає згоду або відмовляє в наданні згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з працівником, який є членом Професійної спілки, що діє на підприємстві, в установі та організації, у випадках, передбачених законом.

Відповідно до вимог ч.3 ст.252 КЗпП України та ст.41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», звільнення членів виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника (там, де не обирається виборний орган професійної спілки), крім випадків додержання загального порядку, допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки (об`єднання професійних спілок).

Якщо працівник є членом виборного органу профспілки, то спочатку розглядається подання роботодавця на засіданні цього органу, а потім ще одне його подання на засіданні профспілкового органу вищого підпорядкування (частина третя ст. 252 КЗпП).

Згідно із п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992р. «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду.

В судовому засіданні встановлено, що згідно з протоколом від 15.10.2019 було створено Первинну профспілкову організацію Всеукраїнської профспілкової спілки «Захист справедливості» працівників стадіону ім. В.С.Бойко, прийнято до її складу, крім інших, ОСОБА_1 та обрано останнього головою профспілки. /а.с.49-50, том 1/.

Рішенням президії ВПС «Захист справедливості» №17 від 18.10.2019 визнано Первинну профспілкову організацію Всеукраїнської профспілкової спілки «Захист справедливості» працівників стадіону ім. В.С.Бойко організаційною ланкою ВПС «Захист справедливості», про що видано свідоцтво №252 від 18.10.2019. /а.с.69-70, том 1/.

Відповідно до повідомлення від 15.10.2019 вих.№2 голова ППО ВПС «Захист справедливості» працівників стадіону ім. В.С.Бойко Галькевич І.Ф. повідомив керівника КЗ «МСК «Азовець» Саричева М.О. про те, що працівники стадіону ім. В.С.Бойко 15.10.2019 провели збори, на яких вирішили створити первинну профспілкову організацію Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» працівників стадіону ім. В.С.Бойко. /а.с.51-53, том 1/.

У постанові від 05.09.2019 у справі №336/5828/16 Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважала за необхідне відійти від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 лютого 2019 року у справі № 333/5300/17-ц, згідно з яким позивач, як член виборного органу (заступник керівника первинної профспілкової організації), може бути звільнений з ініціативи роботодавця лише із наявністю попередньої згоди на таке профспілки, членом виборного органу якої є вивільнюваний працівник, а тому, за відсутності такої згоди, він підлягає обов`язковому поновленню на роботі, тобто без врахування вимог частини дев`ятої статті 43 КЗпП України.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду прийшла до висновку, що як при звільненні члена профспілкової організації без отримання попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (стаття 43 КЗпП України), так і при звільненні члена виборного профспілкового органу без отримання попередньої згоди виборного органу, членом якого він є, а також вищого виборного органу цієї профспілки (стаття 252 КЗпП) суд має зупинити провадження по справі та запитати відповідний орган щодо згоди на звільнення. Відсутність такого рішення при час звільнення працівника сама по собі не є безумовною підставою для його поновлення на роботі, оскільки така згода або незгода на звільнення може бути витребувана судом при вирішенні трудового спору.

Ухвалою суду від 05.06.2020 зроблено запит у виборного органу Первинної профспілкової організації Всеукраїнської профспілкової спілки «Захист справедливості» працівників стадіону ім. В.С.Бойко, а також вищого виборного органу цієї професійної спілки, згоду або відмову щодо звільнення ОСОБА_1 з посади начальника стадіону КЗ «Міський спортивний комплекс «Азовець» за відсутність на роботі без поважних причин більше 3 годин протягом робочого дня 09.12.2019 згідно з п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. Провадження у справі на час вирішення питання щодо надання згоди зупинено.

З протоколу установчих зборів Первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» працівників стадіону ім. В.С.Бойко та з листа голови ППО ВПС «Захист справедливості» працівників стадіону ім. В.С.Бойко Галькевича І.Ф. від 10.07.2020 №24 вбачається, що ППО ВПС «Захист справедливості» працівників стадіону ім. В.С.Бойко повідомляє про відмову у наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 , оскільки 09.12.2019 відповідач в обов`язковому порядку повинен був надати ОСОБА_1 відпустку без збереження заробітної плати згідно з п.18 ст.25 ЗУ «Про відпустки» та відповідно до ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за п.5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Крім того, 17.10.2019 ОСОБА_1 , було ознайомлено з наказом №87 від 15.10.2019 «Про закріплення начальників стадіонів за стадіонами», відповідно до якого ОСОБА_1 закріпили за стадіоном «Олимп». З 19.10.2019 ОСОБА_1 захворів і проходив лікування. 21.10.2019 роботодавець видав наказ № 90 «Про в.о. начальника стадіону», п.3 якого встановлює, що дію наказу №87 від 15.10.2019 ОСОБА_1 , повинен виконати протягом 5 робочих днів після виходу на роботу після хвороби. 06.12.2019 ОСОБА_1 вийшов на роботу, тому до 12.12.2019 включно повинен був працювати на стадіоні ім. В.С.Бойко на посаді начальника стадіону. Однак роботодавець не визначив склад інвентаризаційної комісії та не видав наказ про інвентаризацію. Також роботодавець відсторонив ОСОБА_1 від організації (06.12.2019 та 07.12.2019) та проведення запланованого футбольного матчу Української Прем`єр-Ліги, який мав відбутися 08.12.2019 на стадіоні ім. В.С.Бойко. ОСОБА_1 охорона не допускала на стадіон. Роботодавець пояснює це тим, що 06.12.2019 09.12.2019 ОСОБА_1 вже не був начальником стадіону ім. В.С.Бойко, оскільки начальником даного стадіону у цей період вже був ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , з 06.12.2019 повинен був вийти на роботу і працювати на стадіоні «Олимп». Профспілка приходить до висновку, що роботодавець умисно штучно створив ситуацію, коли ОСОБА_1 не міг працювати на стадіоні ім. В.С.Бойко 09.12.2019, тобто у той самий день, у який нібито був здійснений прогул. Тобто профспілка вважає, що ОСОБА_1 з поважної причини не був на роботі 09.12.2019 та не здійснював прогул. /а.с.64-67, том 2, а.с.72-73, том 2/.

Відповідно до листа голови Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» Стратан В. від 03.07.2020 №03072020/1, Центральна рада Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» не надає своєї згоди на звільнення голови Первинної профспілкової організації Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» працівників стадіону ім. В.С.Бойко ОСОБА_1 , з наступних підстав. З 01.05.2019 ОСОБА_1 працює на посаді начальника стадіону ім. В.С.Бойко за безстроковим трудовим договором. 15.10.2019 на підприємстві була створена Первинна профспілкова організація Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» працівників стадіону ім. В.С.Бойко, ОСОБА_1 був обраний її головою. При виданні наказу № 124-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 », яким його було звільнено на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України роботодавець не звернувся до Центральної ради Всеукраїнської професійної спілки «Захист справедливості» за наданням попередньої згоди вищестоящого профспілкового органу, чим порушив вимоги чинного законодавства України, а саме ч.3 ст.41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ч.ч.2,3 ст.252 КЗпП України. Згідно з п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.92 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу. Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 23.04.2014 справа №6-30 цс 14) звільнення члена виборного органу первинної профспілкової організації підприємства, установи організації (у тому числі структурних підрозділів), його керівників, профспілкового представника без попередньої згоди на це органу первинної профспілкової організації профспілки та вищестоящого органу цієї профспілки є порушенням вимог ст.ст. 43, 252 КЗпП України, ст. 41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», та є підставою для визнання звільнення незаконним. Відповідно до ст.9 Конвенції Міжнародної організації Праці №158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця», яка ратифікована Верховною Радою України 04.02.1994, тягар доведення наявності законної підстави для звільнення, як це визначено а ст. 4 цієї Конвенції, лежить на роботодавцеві. /а.с.68-70, том 2/.

Зважаючи на висновки Верховного Суду України по справі № 6-703цс15 у постанові від 1 липня 2015 року, у справі № 6-1471цс17 в постанові від 01.11.2017р., суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору. І лише в разі відсутності в такому рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним за умови дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення. Отже, рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинне бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав. З огляду на те, що висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову в наданні згоди на звільнення працівника суд може зробити лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей, то посилання (в конкретних справах Верховного Суду України) на відсутність у суду повноважень здійснювати перевірку та давати юридичну оцінку рішенню профспілкового комітету (яке відповідно до вимог статей 57, 212 ЦПК України є одним з доказів у справі і не має для суду наперед установленого значення), не можна визнати правильним.

Оскільки суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості, то перевіряючи обґрунтованість мотивів відмови виборних органів профспілок, суд враховує наступне.

ППО ВПС «Захист справедливості» працівників стадіону ім. В.С.Бойко і Всеукраїнська професійна спілка «Захист справедливості» в своїх рішеннях посилаються на те, що позивач категорично не міг бути взагалі звільненим у зв`язку з його статусом члена виборного органу профспілки.

Проте, погодитись з цими доводами не можна, з огляду на вищевикладене унормування і правові позиції Верховного Суду України, подовжені в практиці Верховного Суду (постанова від 06 вересня 2018 року у справі № 265/6850/16-ц), підстав для відступлення від яких суд не вбачає.

Інакше, відмова профспілкового органу, навіть і необґрунтована по суті, в такому випадку створює імунітет для працівника безвідносно до інтересів підприємства, інших його працівників.

Крім того, в змісті позовної заяви, відмови виборного органу профспілкової організації зазначається, що відповідач з 09.12.2019 в обов`язковому порядку був повинен надати позивачу відпустку без збереження заробітної плати згідно з п.18 ст.25 ЗУ «Про відпустки», що є поважною причиною відсутності на роботі.

Однак, із цими доводами суд також не погоджується, про що вище по тексту рішення вже надано обґрунтовано оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Аналізуючи зібрані по справі докази та даючи їм оцінку, суд приходить до висновку, що у відповідності до вимог ст.ст.12, 81 ЦПК України щодо засад змагальності процесу і надання доказів, позивачем не надано і в судовому засіданні не здобуто доказів про те, що його звільнення відбулося з порушенням вимог трудового законодавства. Крім того, позивачем ніяким чином не спростовані доводи представника відповідача, надані ним письмові докази щодо законного обґрунтування його звільнення з роботи за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Обставини, на які посилається позивач, та його доводи є, на думку суду, безпідставними, оскільки з матеріалів справи, пояснень сторін вбачається, що позивачем були допущені порушення трудової дисципліни, а саме п.п.3.1, 4.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку КЗ «МСК «Азовець», п.2.2, п.5.1 Трудового договору №б/н від 01.05.2019, п.п.1-9 Посадової інструкції начальника стадіону.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивача було звільнено з дотриманням законодавства про працю України, у відповідності з вимогами, що ставляться до розірвання трудового договору на підставі п.4 ч.1 ст.40, ст.43-1 КЗпП України. При звільненні позивача його прав порушено не було, оскільки відповідачем дотримано процедуру такого звільнення, а тому відсутні підстави для визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача

Оскільки суд дійшов висновків про відсутність підстав для задоволення позову, тому судові витрати позивача покладаються на нього та поверненню йому не підлягають.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 82, 141, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, ст.ст. 40, 43-1 КЗпП України, ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального закладу «Міський спортивний комплекс «Азовець» про визнання неправомірними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Донецького апеляційного суду безпосередньо або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач - Комунальний заклад «Міський спортивний комплекс «Азовець», , юридична адреса: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Архітектора Нільсена, б. 2.

Суддя О.М.Томілін