Справа № 219/2457/20
Провадження № 2/219/1748/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 серпня 2020 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі головуючого судді Погрібної Н.М

при секретарі Захарчук М.В.,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

встановив:

Сторони уклали шлюб 11.10.2013 року у відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1446 Дошлюбне прізвище позивачки ОСОБА_3 .

Від даного шлюбу мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сімейно-шлюбні відносини припинені з тих причин, що втрачені всі фізичні та духовні зв`язки, що привело до втрати взаєморозуміння в сім`ї.

Позивачка та її адвокат у судове засідання не з`явились про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. До початку судового засідання надали заяви про розгляд справи у їх відсутності, просили позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. 15.06.2020 року від представника адвоката відповідача Неминущого П.С. подано відзив на позовну заяву. Відповідно до якого, просить суд в задоволенні позову відмовити та направити дану справу за підсудністю до Московського районного суду м. Харкова. В обґрунтування відзиву вказував, в даний час позивачка самовільно забрала на своє утримання дочку, незаконно її утримує, не даючи право бачитися з батьком. Вказує, що ОСОБА_2 є інвалідом 3 групи за неврологією з дитинства, та переміщуватися на великі відстані для нього вкрай важко, дочка сторін та сама позивачка зареєстровані у місті Харкові по АДРЕСА_1 , своїми діями позивачка порушує право відповідача диспозитивно доносити до суду свою думку, доказувати обставини, на які може відповідач посилатися в ході судового розгляду взагалі. Крім того, жодних домовленостей між подружжям щодо розгляду даної справи у Донецькій області, відповідно до вимог ст. 28 ч.2 ЦПК України, не було.

22.06.2020 року від позивачки надано відповідь на відзив. Відповідно до якого, остання просить суд міркування та аргументи наведені представником відповідача адвокатом Неминущим П.С. у відзиві від 11.03.2020 року, відхилити.

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, шлюб підлягає розірванню, якщо буде встановлено, що подальше сумісне мешкання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Згідно ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз», підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберегти шлюб.

Згідно із ст.51 Конституції України та ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що примирення між сторонами не можливе, сім`я фактично не існує та шлюб необхідно розірвати.

Що стосується клопотання представника відповідача адвоката Неминущого П.С. щодо направлення справи для розгляду за підсудністю до Московського районного суду міста Харкова, суд зазначає наступне.

Законодавцем визначено та закріплено вичерпний перелік випадків, у яких позивач наділений правом звернутися до суду з позовом за місцем свого проживання або перебування.

Водночас ст. 28 ЦПК України містить перелік цивільних справ, в яких встановлена підсудність за вибором позивача. Тобто останньому надається право вибору підсудності залежно від категорії справи або за наявності інших зазначених у законі умов.

Підсудність за вибором позивача (альтернативна підсудність) - це така підсудність, при якій позивачеві надається право за своїм вибором пред`явити позов в один з декількох вказаних в законі судів.

Частиною 2 ст. 28 ЦПК України передбачено, позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Відповідно до довідки, наданої головою ОСББ «Центральний» від 10.03.2020 року, вбачається, що ОСОБА_1 , 1993 року народження, разом із донькою ОСОБА_4 , 2014 року народження з 05.03.2020 року по теперішній час тимчасово мешкають за адресою АДРЕСА_2 .

Таким чином, позивач правомірно звернулась до суду за місцем її тимчасовим проживанням, відповідно до вимог ч. 2 ст. 28 ЦПК України.

У відповідності до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідно до норми вказаної статті, при розірванні шлюбу кожен із подружжя має право зберегти спільне прізвище або відновити дошлюбне. Це право може бути реалізоване лише у момент припинення шлюбу у разі його розірвання.

Право змінити спільне прізвище на дошлюбне має лише той з подружжя, хто обрав спільне прізвище при укладенні шлюбу. При цьому, той з подружжя, чиє прізвище він носить, не може заборонити йому продовжувати іменуватися цим прізвищем після розірвання шлюбу.

Як видно із свідоцтва про шлюб, дошлюбне прізвище позивача « ОСОБА_3 ».

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачу необхідно присвоїти її дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 ».

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнення з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати.

Керуючись ст.7, 12, 13, 76, 220, 263, 264, 265, 272, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, ,ст.ст.104,105,110 Сімейного кодексу України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 11.10.2013 року у відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1446, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , розірвати.

Після розірвання шлюбу позивачці залишити дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 ».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 840,80 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Донецького апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Н.М. Погрібна

28.08.2020