Житомирський апеляційний суд
Справа №296/3615/20 Головуючий у 1-й інст. Драч Ю. І.
Категорія 18 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 296/3615/20 за заявою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про забезпечення позову у справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про захист порушеного права кредитора шляхом стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 12 травня 2020 року,яка постановлена суддею Драчем Ю.І. в м.Житомирі

встановив:

У травні 2020 року АТ «Райффайзен Банк Аваль»звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути достроково з ОСОБА_1 заборгованість, яка виникла за Договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №014/0034/82/0970993 від 12.10.2016 року в розмірі 72388 грн. 32 коп. та судові витрати.

З метою забезпечення позову, представник позивач також у травні 2020 року подав заяву, в якій просив накласти арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , а саме на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

Посилався на те, що у разі невжиття заходів забезпечення позову виконати рішення у даній справі буде неможливо або його виконання буде утрудненим.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 12 травня 2020 року заяву АТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. Накладено арешт на нерухоме майно ОСОБА_1 , а саме на 1/3 квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції. На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судове рішення постановлено формально та без достатнього дослідження фактичних обставин справи. При цьому суд першої інстанції не надав оцінки необхідності вжиття відповідних заходів, не з"ясував співмірність виду забезпечення позову, жодним чином не обґрунтував необхідність вжиття таких заходів, пославшись лише на загальні норми процесуального права.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив апеляційну скаргу відповідача відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. При цьому зазначає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, оскільки суд першої інстанції допустив законне та об`єктивне обмеження відповідача у його праві власності на нерухоме майно через те, що відповідачем зобов`язання за кредитним договором тривалий час не виконуються належним чином і банк терпить від цього збитки. Крім того, даний вид забезпечення позову не позбавляє права власності на це майно та не обмежує право користування.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про дату час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, апеляційну скаргу підтримує.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів здійснює розгляд справи за відсутності всіх учасників справи, які не з`явились в судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Забезпечуючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього судового рішення в разі задоволення позовних вимог.

Проте такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Крім того, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Дійшовши висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції не надав оцінки доводам заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів, не з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який він просив застосувати, жодним чином не обґрунтував необхідність вжиття таких заходів і що вони, не спричинить порушення прав та законних інтересів інших осіб, пославшись лише на загальні норми процесуального права.

Крім того, матеріали справи не містять відповідних доказів вартості майна, на яке судом накладено арешт у якості забезпечення позову.

За наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про необхідність забезпечення позову у зазначеному виді, а тому оскаржувану ухвалу належить скасувати та постановити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви АТ «Райффайзен Банк Аваль» про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , а саме на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 12 травня 2020 року скасувати та постановити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про захист порушеного права кредитора шляхом стягнення заборгованості.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 серпня 2020 року.

Головуючий: Судді: