ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6308/20 Справа № 179/66/20 Суддя у 1-й інстанції - Ковальчук Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк»

на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2020 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2020 року позивач - АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 20 вересня 2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 1 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості станом на 31 жовтня 2019 року у розмірі 83 990,65 грн, яка складається з: 535,93 грн - заборгованість за кредитом; 74 501,85 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 0,00 грн - заборгованість за комісією; 4 477,12 грн - заборгованість за пенею; 500, 00 грн - штраф (фіксована частина); 3 975,74 грн - штраф (процентна складова).

На підставі викладеного, просив стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості та судові витрати.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погодившись з таким рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та неустойки (пеня, штраф).

Позивачем надані належні та допустимі докази по справі, також в наданому розрахунку заборгованості за кредитним договором вказані суми процентів, неустойки, які підлягають стягненню відповідно до умов Кредитного договору.

Відповідач правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористався.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції посилався на те, що позивачем не надано належних доказів оформлення та укладання між сторонами кредитного договору, отримання кредитної картки, які б свідчили про волевиявлення відповідача укласти кредитний договір та отримати кредитні кошти, крім того, анкета-заява від 20 вересня 2011 року не містить істотних умов договору.

Однак повністю погодитись з таким висновком суду неможливо з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту, пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Судом встановлено, що 20.09.2011 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, та своїм підписом підтвердив згоду на те, що підписана заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

На підставі вказаних анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг та самих Умов і правил надання банківських послуг, позивач нарахував відповідачу заборгованість станом на 31 жовтня 2019 року у розмірі 83 990,65 грн, яка складається з: 535,93 грн - заборгованість за кредитом; 74 501,85 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 0,00 грн - заборгованість за комісією; 4 477,12 грн - заборгованість за пенею; 500, 00 грн - штраф (фіксована частина); 3 975,74 грн - штраф (процентна складова).

Проте, Умови та правила надання банківських послуг, які долучені позивачем до позовної заяви в обґрунтування своїх вимог, не містять підпису відповідача.

Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку не містить відомостей щодо розміру кредитного ліміту, процентної ставки за кредитом та розміру і порядку нарахування неустойки.

Між тим в матеріалах справи міститься Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана позичальником в день складення анкети-заяви, та згідно якої останній отримав кредит з базовою процентною ставкою за кредитним лімітом 2,5 % на місяць з розрахунку 360 днів у році (30% на рік). Також в довідці зазначений порядок нарахування пені та штрафу.

Згідно змісту позовної заяви позичальник отримав кредит у розмірі 1 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Розмір встановленого банком кредитного ліміту у сумі 1 000,00 грн підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.6) та випискою по рахунку (а.с. 84).

З розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 20.09.2011 року станом на 31.10.2019 року (а.с.6-8) встановлено, що банк дотримувався умов кредитного договору та застосував процентну ставку не більше 30% на рік у період з 20.09.2011 року по 31.08.2014 року включно, що склало 587,38 грн боргу за процентами та 478,40 грн боргу за пенею. Починаючи з 01.09.2014 року банк в односторонньому порядку збільшив процентну ставку до 34,8% і в подальшому продовжував збільшувати.

Однак, процентна ставка є фіксованою та не може змінюватись у сторону її збільшення протягом дії кредитного договору в односторонньому порядку банком шляхом внесення змін до договору, оскільки, без дотримання вищенаведених вимог ст. 1056-1 ЦК України, така умова договору є нікчемною.

Позивачем не надано до суду належних доказів про урегулювання питання щодо збільшення в односторонньому порядку процентної ставки за кредитом шляхом повідомлення про зазначене позичальника. Разом з тим, Умови та правила надання банківських послуг у Приватбанку, на які посилається банк обґрунтовуючи свої позовні вимоги, не підписані відповідачем.

Також, згідно з Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» пеня за несвоєчасну сплату заборгованості за кредитним договором обраховується на підставі базової процентної ставки за кредитом. Оскільки банк дотримувався умов кредитного договору та застосував процентну ставку не більше 30% на рік у період з 20.09.2011 року по 31.08.2014 року включно, то розмір заборгованості за пенею (яка обраховувалася на підставі процентної ставки 30%) за вказаний період становить 478,40 грн.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом та пенеюпідлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 535,93 грн, заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 587,38 грн, заборгованості за пенею у розмірі 478,40 грн.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 500,00 грн (фіксована частина) та 3 975,74 грн (процентна складова)слід зазначити наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року.

Оскільки колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за пенею, отже застосовано цивільно-правову відповідальність за порушення строків виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, то позовні вимоги про стягнення штрафів задоволенню не підлягають, так як одночасне застосування пені та штрафів за одне й те саме порушення не допускається, в зв`язку з чим в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 40,10 грн та судові витрати, понесені позивачем за подачу апеляційної скарги у розмірі 60,12 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2020 року скасувати в частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом, а також пенею та ухвалити в цих частинах нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (, 01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1д) заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.09.2011 року станом на 31.10.2019 року: заборгованість за кредитом у розмірі 535 (п`ятсот тридцять п`ять) грн 93 коп; заборгованість по процентам за користування кредитом у розмірі 587 (п`ятсот вісімдесят сім) грн 38 коп; заборгованість за пенею у розмірі 478 (чотириста сімдесят вісім) грн 40 коп.

В іншій оскаржуваній частині рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (, 01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1д) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 40,10 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (, 01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1д) судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 60,12 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів згідно ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова