Справа № 408/2180/20-ц
Провадження № 2/408/1635/20
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

31 липня 2020 року смт. Біловодськ

Суддя Біловодського районного суду Луганської області Булгакова Г.В., перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до Розквітненської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області про визнання права власності на квартиру в порядку ст. 392 ЦК України, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Комунальне підприємство «Станично-Луганське районне бюро технічної інвентаризації»,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеною заявою, в якій просить визнати право власності своє та третіх осіб на квартиру в порядку ст. 392 ЦК України у зв`язку із втратою правовстановлюючих документів.

Вивчивши подану заяву, приходжу до висновку, що вона не відповідає вимогам п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України з огляду на настуне.

Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Згідно ч.1 ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами.

Відповідно до ч.1 ст. 53 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Частиною 6 цієї статті ЦПК України передбачено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог, мають процесуальні права і обов`язки, встановлені статтею 43 цього Кодексу. В позовній заяві позивач ОСОБА_1 зазначає, що він та треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних долях є співвласниками квартири, документи на право власності на яку були видані в єдиному екземплярі на всіх вказаних осіб та втрачені, у зв`язку із чим виникла необхідність визнання права власності на нерухоме майно.

Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 4 ЦПК України визначено способи судового захисту в цивільному процесі, зокрема зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Отже позовна вимога в частині визнання права власності за позивачем на його долю в нерухомому майні є такою, що відповідає положенням вищевказаної норми ЦПК України.

Водночас в позовній заяві позивач просить суд також визнати право власності на долю нерухомого майна третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які особисто будь-яких позовних вимог не висувають, та в матеріалах позову відсутні відомості про їх згоду стосовно цих вимог.

Вказана позиція позивача суперечить нормам ч.1 ст. 4 ЦПК України, оскільки вона не передбачає такої форми захисту своїх прав, як звернення до суду з позовом про визнання права третіх осіб.

Частиною 2 ст. 4 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Однак позивач ОСОБА_1 згідно змісту позовної заяви та додатків до неї не має документів (довіреності тощо) які згідно закону надають йому право звертатися до суду в інтересах інших осіб, а даному випадку його родичів, які в позові зазначені третіми особами.

Таке формулювання позовних вимог не відповідає положенням вищевказаних норм ЦПК України, оскільки ними не передбачено такої форми захисту невизнаних прав, яку просить позивач у частині позовних вимог, та суперечить принципу диспозитивності цивільного судочинства.

У зв`язку з цим, суд пропонує позивачу усунути недоліки позовної заяви та привести свої позовні вимоги у відповідність до вимог чинного ЦПК України.

Відповідно до положень ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, у якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи наведене вище, суддя вважає за необхідне позовну заяву залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення вищезазначених недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали.

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України передбачено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві

Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист, залишення позовної заяви без руху жодним чином не перешкоджає позивачу у доступі до правосуддя після усунення недоліків позову.

Керуючись ст. ст. 258-260 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Розквітненської сільської ради Станично-Луганського району Луганської області про визнання права власності на квартиру в порядку ст. 392 ЦК України, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Комунальне підприємство «Станично-Луганське районне бюро технічної інвентаризації»- залишити без руху.

Для усунення недоліків позивачеві надати строк терміном десять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити позивачеві, що у разі не усунення недоліків в строк наданий судом, позовна заява буде вважатись неподаною і буде повернута позивачу.

Копію ухвали надіслати позивачеві за вказаної ним адресою.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г.В.Булгакова