КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2020 року

м. Київ

справа №379/607/20

провадження № 22-ц/824/10724/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А.,(суддя-доповідач)

суддів - Мазурик О.Ф. Махлай Л.Д.

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1

заінтересована особа - ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Таращанського районного суду Київської області від 26 червня 2020 року у складі судді Зінкіна В.І.

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 на шість місяців, яким заборонити перебування останньої в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , а також заборонити ОСОБА_2 наближення на 100 метрів до місця тимчасового проживання заявника.

В обґрунтування заяви зазначала, що у зв`язку з виникненням конфліктної ситуації та отриманням погроз з боку сусідки ОСОБА_2 , наявні підстави для видачі обмежувального припису у відповідності до Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильства».

Ухвалою Таращанського районного суду Київської області від 26 червня 2020 року заяву повернуто ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з указаною ухвалою, 22 липня 2020 року заявник звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати на направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що заява про видачу обмежувального припису відповідає вимогам цивільного-процесуального законодавства, у зв`язку з чим, суд безпідставно повернув її ОСОБА_1 .

Уважає, що районний суд не в праві залишати заяву без руху та повертати її заявнику через неподання доказів при зверненні до суду із заявою, оскільки вказане суперечить абз. 4 ч.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції».

Стверджує, що нею долучено до матеріалів справи всі необхідні, на її думку, документи для видачі обмежувального припису.

Заінтересована особа не скористалася своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направила.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 353 ЦПК України, частиною другою статті 369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи заяву ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що заявником у повній мірі не усунуто недоліки, визначені ухвалою Таращанського районного суду Київської областівід 28 травня 2020 року.

Колегія не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом установлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 .

Вказану заяву залишено без руху ухвалою Таращанського районного суду м. Києва від 28 травня 2020 року зі встановленим строком на усунення недоліків у десять днів.

24 червня 2020 року ОСОБА_1 подано заяву про усунення недоліків, а також заяву про видачу обмежувального припису у новій редакції.

Відповідно до оскаржуваної ухвали, ОСОБА_1 не усунула у повній мірі недоліки своєї заяви про видачу обмежувального припису, а саме: не додала відомостей, які підтверджують її місце проживання (перебування) саме по АДРЕСА_1 ; не зазначила відомостей, що підтверджують поширення дії законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству на відносини між сторонами по справі; не вказала на обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують, або клопотання про витребування таких доказів.

Згідно статті 350-1ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Як убачається з матеріалів справи, на підтвердження свого тимчасового місця перебування, заявником долучено до матеріалів справи копію витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , а також копію витягу з рішення Таращанської міської ради від 10 березня 2020 року №1001-67-VІІ про передачу у власність ОСОБА_3 вказаної земельної ділянки.

Згідно ст.187 ЦПК України суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду.

Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.

Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

З огляду на вказані норми цивільного процесуального законодавства питання визначення підсудності є прерогативою та безпосереднім обов`язком суду, та не слугує підставою для залишення заяви без руху у відповідності до ст. 185 ЦПК України.

Окрім того, загальні вимоги до змісту позовної заяви, визначені у ч.3 ст. 175 ЦПК України, так і спеціальні вимоги до змісту заяви про видачу обмежувального припису, передбачені у ст.350-4 ЦПК України не містять норми, що зобов`язує заявника подавати докази на підтвердження свого місця проживання (перебування), а також докази на підтвердження необхідності видачі судом обмежувального припису.

Дані норми цивільного процесуального законодавства вказують лише на необхідність зазначення таких відомостей і обставин, що було зроблено ОСОБА_1 у заяві про видачу обмежувального припису.

Суд першої інстанції на наведені обставини справи уваги не звернув і, як наслідок, помилково дійшов висновку про необхідність підтвердження заявником свого місця проживання (перебування).

Посилання суду першої інстанції на відсутність у заяві відомостей, що підтверджують поширення дії законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству на відносини між сторонами по справі, як на підставу для залишення без руху, є необґрунтованим, оскільки ст. 350-4 ЦПК України не містить такої вимоги до змісту заяви про видачу обмежувального припису.

Окрім того, обставини, що підтверджують поширення дії законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству на відносини, що виникли між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , підлягають з`ясуванню безпосередньо під час розгляду справи по суті, що передбачено ст. 228 ЦПК України.

Колегія суддів робить висновок про те, що ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали Таращанського районного суду м. Києва від 28 травня 2020 року, усунула недоліки заяви про видачу обмежувального припису, зазначивши адресу свого проживання, а також обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису.

Згідно частини третьої статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина перша статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя. У доктрині Європейського суду з прав людини та його практиці «право на суд» передбачено, зокрема, що особа повинна мати доступ до незалежного, неупередженого та компетентного суду.

Виходячи з вищенаведеного, колегія вважає, що місцевий суд не врахував вищенаведені обставини, у зв`язку з чим зробив передчасний та помилковий висновок про повернення заяви про видачу обмежувального припису заявнику, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

З огляду на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, суд апеляційної інстанції доходить висновку про необхідність скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції у відповідності до ст. 374 ЦПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381, 382, 384 Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Таращанського районного суду Київської області від 26 червня 2020 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай