Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2020 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ковальчук Т.А.,

при секретарі судового засідання Кривошлик І.Ю.,

за участю

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому засіданні цивільну справу за позовом селянського (фермерського) господарства «Левада» до ОСОБА_3 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , третя особа - Юр`ївська районна державна адміністрація Дніпропетровської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И В:

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява селянського (фермерського) господарства «Левада» до ОСОБА_3 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , третя особа - Юр`ївська районна державна адміністрація Дніпропетровської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Позивач в позові посилається на те, що 24 листопада 2011 року між селянським (фермерським) господарством «Левада» та ОСОБА_5 було укладено договір оренди земельної ділянки площею 5,4800 га, кадастровий номер :01:001:0252, яка знаходиться на території Олександрівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, який зареєстровано відділом Державного земельного кадастру у Магдалинівському районі 16 березня 2012 року. Договір укладено строком на 10 років з моменту його державної реєстрації.

Після смерті власника земельної ділянки ОСОБА_5 , орендована земельна ділянка перейшла у приватну власність її дочки ОСОБА_3 .

СФГ «Левада» стало відомо про те, що власником земельної ділянки, яка належала померлій ОСОБА_5 , ОСОБА_3 06 жовтня 2016 року укладено договір оренди на цю ж земельну ділянку з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 . Право оренди земельної ділянки зареєстровано за фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 07 жовтня 2016 року державним реєстратором Юр`ївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, номер запису про інше речове право 16845399.

Позивач зазначає, що подання для державної реєстрації права оренди на земельну ділянку документів, зокрема тих, які є невід`ємною частиною договору оренди цієї ділянки, на підставі яких заявлене право вже зареєстровано у Державному реєстрі прав за іншою особою, є підставою для відмови у державній реєстрації зазначеного права.

Таким чином, існує одночасно два правочини щодо одного об`єкту договору та зобов`язань, що суперечить законодавству України та породжує наслідки зобов`язань по двом договорам одночасно.

На підставі наведеного, позивач прохає усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, шляхом визнання недійсним оспорюваного договору оренди 06 жовтня 2016 року та скасування у Державному реєстрі речових прав відповідного запису про право оренди.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ФОП ОСОБА_4 - адвокат Блонська В.Д. в судовому засіданні заперечила проти позову, зазначивши, що померла ОСОБА_5 не могла підписати договір оренди, який укладено з СФГ «Левада», який містить підчистки, тому вважає, що оспорюваний договір укладено та зареєстровано у відповідності до вимог законодавства.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву в якій прохав розглянути справу без його участі.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, встановив наступне.

Судом встановлено, що 24 листопада 2011 року між селянським (фермерським) господарством «Левада» та ОСОБА_5 було укладено договір оренди земельної ділянки площею 5,4800 га, кадастровий номер :01:001:0252, яка знаходиться на території Олександрівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, який зареєстровано відділом Державного земельного кадастру у Магдалинівському районі 16 березня 2012 року за № 86. Договір укладено строком на 10 років з моменту його державної реєстрації (а. с. 20-25).

Відповідно до ст. ст. 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (в редакції станом на 16 березня 2012 року) - договір оренди землі підлягає державній реєстрації та набирає чинності після його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 202 ЗК України (в редакції станом на 16 березня 2012 року) державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель.

Державний реєстр земель складається з двох частин: книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови, якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Судом встановлено, що 06.10.2016 р. між ОСОБА_3 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 було укладено строком на 10 років договір оренди земельної ділянки, площею 5,4800 га, кадастровий номер :01:001:0252, тобто тієї ж земельної ділянки, що відповідно до вищевказаного договору оренди від 24.11.2011 р. була передана ОСОБА_5 в оренду СФГ «Левада» (а. с. 15-17).

Право оренди вказаної земельної ділянки відповідно до договору від 06.10.2016 р. було зареєстровано за ФОП ОСОБА_4 державним реєстратором Юр`ївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 31814742 від 11.10.2016 р., номер запису про інше речове право 16845399 (а. с. 18-19).

Частиною другою статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зобов`язано державного реєстратора встановлювати відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Відповідно до пункту 8-1 частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, державний реєстратор запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником або якщо документи, подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про правонабувача або про нерухоме майно. Органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, до яких надійшов запит, зобов`язані безоплатно в установленому законодавством порядку протягом трьох робочих днів надати державному реєстратору відповідну інформацію, зокрема, щодо зареєстрованих речових прав на нерухоме майно, у тому числі земельні ділянки.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав може бути відмовлено у разі, якщо заявником подано ті самі документи, на підставі яких заявлене право вже зареєстровано у Державному реєстрі прав.

Таким чином, подання для державної реєстрації права оренди на земельну ділянку документів, зокрема тих, які є невід`ємною частиною договору оренди цієї ділянки, на підставі яких заявлене право вже зареєстровано у Державному реєстрі прав за іншою особою, є підставою для відмови у державній реєстрації зазначеного права.

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його прав на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Таким чином, судом встановлено факт існування одночасно двох правочинів щодо одного об`єкту договору, що суперечить законодавству України.

Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідача щодо неправомірності укладення померлою ОСОБА_5 договору оренди з СФГ «Левада», оскільки вказаний договір сторонами не оспорюється.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що договір оренди земельної ділянки, який був укладений 06.10.2016 р. між ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_4 суперечить вказаним нормам матеріального права, а тому є недійсним з моменту його вчинення, оскільки на час його укладення та на час реєстрації за ФОП ОСОБА_4 права оренди, був чинним договір оренди спірної земельної ділянки від 24.11.2011 року, який був укладений між СФГ «Левада» та ОСОБА_5 , правонаступником якої є відповідач ОСОБА_3 .

З вказаних підстав позовні вимоги про визнання оспорюваного договору оренди землі підлягають задоволенню.

Позовна вимога про скасування запису про інше речове право у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо права оренди на вищевказану земельну ділянку за ФОП ОСОБА_4 , є похідною від позовної вимоги про визнання договору оренди землі недійсним, оскільки підставою виникнення іншого речового права та державної реєстрації був оспорюваний договір оренди землі.

Відповідно до ч. 1-2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що зазначена позовна вимога також підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Оскільки позивач прохає захистити його порушене право шляхом усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, суд вважає вказаний спосіб захисту невірним.

Верховний Суд роз`яснив, що тлумачення статті 391 ЦК України свідчить, що негаторний позов застосовується для захисту права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння коли право власності може бути порушено без безпосереднього вилучення майна у власника. У постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-92цс15 зроблено висновок, що положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Судові витрати по справі, а саме: судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, підлягають стягненню з відповідачів в рівних частках.

Керуючись ст. ст.263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов селянського (фермерського) господарства «Левада» до ОСОБА_3 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , третя особа - Юр`ївська районна державна адміністрація Дніпропетровської області про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою задовольнити частково.

Визнати недійсним Договір оренди земельної ділянки від 06.10.2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 5.4800 гектарів (кадастровий номер :01:001:0252), про що 07.10.2016 року Юр?ївська районна державна адміністрація внесла відомості про оренду Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про інше речове право № .10.2016 року право оренди Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на земельну ділянку площею 5.4800 гектарів кадастровий номер :01:001:0252), що виникло на підставі Договору оренди земельної ділянки від 06.10.2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , внесеного державним реєстратором Сумаренко Мариною Андріївною, Юр?ївська районна державна адміністрація, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 31814742 від 11.10.2016 року 14:44:44.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 273 ЦПК України та може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду в строк передбачений ст. 354 ЦПК України, в порядку визначеному ст. 355 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 07 серпня 2020 року.

Суддя Т.А. Ковальчук