Номер провадження 2/754/4392/20
Справа №754/2880/20
РІШЕННЯ

Іменем України

05 серпня 2020 року Деснянський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді - Панченко О.М.

при секретарі - Тимошенко К.Г.

за участі позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представників відповідача - Пашиніна О .А. , Панчишина А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП БАНК» про захист прав споживача,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства «ОТП БАНК» (далі - АТ «ОТП БАНК»), в якому просив:

- визнати протиправними дії АТ «ОТП БАНК» щодо блокування банківського рахунку № НОМЕР_1 в АТ «ОТП БАНК» МФО 300528, відкритого на ім`я ОСОБА_1 , відмови у здійсненні переказу та ненадання інформації стосовно підстав блокування;

- зобов`язати АТ «ОТП БАНК» протягом трьох банківських днів з дня набрання рішенням суду законної сили здійснити переказ коштів в сумі 3 215 000,00 гривень з поточного рахунку № НОМЕР_1 в АТ «ОТП БАНК» МФО 300528, відкритого на ім`я ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_2 ; поточний рахунок № НОМЕР_3 в АТ «ОТП БАНК» МФО 300528), без стягнення плати за виконання цього переказу;

- стягнути з АТ «ОТП БАНК» на користь ОСОБА_1 у відшкодування заподіяної моральної шкоди 200 000,00 гривень;

- вирішити питання про розподіл судових витрат.

В обгрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що відповідач без будь-яких правових підстав заблокував його поточний рахунок № НОМЕР_1 в АТ «ОТП БАНК», відмовився виконати його, як клієнта банка три розпорядження щодо переказу грошових коштів на загальну суму 3 215 000,00 грн. на користь ОСОБА_6 та не надає інформації щодо причин таких обмежень його прав розпорядження власними грошовими коштами на рахунку. Позивач стверджує про порушення його прав на належну якість банківської послуги, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів».

Ухвалою від 10 березня 2020 року відкрито провадження у справі, визначено розглядати її за правилами загального позовного провадження, із проведенням підготовчого засідання.

15.04.2020 р. до суду від представника відповідача - адвоката Лобачевського А.В. надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач позов не визнає і просить відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що поточний рахунок позивача було заблоковано та відмовлено у здійсненні грошового переказу правомірно, в порядку положень ст. 1074 ЦК України щодо обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду, оскільки до АТ «ОТП БАНК» надійшла ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04.11.2019 р. у справі № 757/58268/19-к (провадження № 1-кс-51808/2019), якою накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на рахунку позивача. Вказану ухвалу слідчого судді було виконано відповідачем та вжито відповідних заходів щодо накладення арешту. Копію ухвали слідчого судді додано до відзиву.

25.05.2020 р. до суду надійшла заява представника позивача - адвоката Зленко Ю.В. від 21.05.2020 р. про часткову зміну підстав позову, згідно якої представник позивача в порядку ч. 3 ст. 49 ЦПК України з огляду на повідомлену відповідачем підставу накладення арешту на грошові кошти на рахунку позивача, як отриману банком ухвалу слідчого судді, частково змінив підстави позову і посилався на те, що відповідачем було порушено встановлену законом процедуру накладення арешту та безпідставно прийнято до виконання документ (ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04.11.2019 р.), який надійшов до банку у неналежний спосіб, простим поштовим листом. Тому, такий документ не підлягав виконанню, відповідно до вимог ч. 1 ст. 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та п. 9.1 глави 9 «Порядок виконання банками заходів щодо арешту коштів на рахунках клієнтів» Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22. Стверджує, що відповідачем за таких обставин незаконно обмежено права позивача щодо розпорядження його грошовими коштами на поточному рахунку. До того ж з`ясувалось, що ухвала слідчого судді має ознаки підроблення, судом не виносилась і на виконання не направлялась.

Одночасно до суду також надішла відповідь на відзив від 21.05.2020 р., де представник позивача заперечує будь-яке інформування позивача з боку відповідача про причини блокування поточного рахунку та невиконання розпоряджень та стверджує, що до отримання у квітні 2020 року відповіді на відзив позивачу нічого не було відомо про причини обмеження його права розпоряджання рахунком.

27.06.2020 р. представником відповідача - адвокатом Пашиніним О.А. подано до суду відзив від 22.06.2020 р. на позовну заяву, з урахуванням заяви про часткову зміну підстав позову. Згідно із цим відзивом відповідач просить відмовити у задоволенні позову. По суті справи посилається на те, що відповідачем було на законних підставах накладено арешт на грошові кошти на поточному рахунку позивача, у зв`язку із отриманням банком ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04.11.2019 р. у справі № 757/58268/19-к (провадження № 1-кс-51808/2019). У своєму відзиві підтверджує, що вказана ухвала слідчого судді дійсно була отримана банком простим поштовим листом. Необхідність виконання такої отриманої простим поштовим листом ухвали виправдовує положеннями КПК України та тією обставиною, що за повідомленням Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві у 2020 році судам не забезпечено належне фінансування на придбання, серед іншого, поштових марок для відправлення кореспонденції. До прикладу наводить ту обставину, що наприкінці травня 2020 року у Шевченківському районному суді м. Києва накопичилось близько 2 тис. невідправлених конвертів з кореспонденцією. Також стверджує, що позивачу на його електронну пошту () відповідач направляв лист від 21.12.2019 р., де проінформував про причини обмеження його права розпоряджання рахунком. В частині вимог про стягнення моральної шкоди зазначає, що позивачем не доведено її спричинення та не обгрунтовано розміру відшкодування моральної шкоди.

Крім того, у відзиві зазначено, що на даний час арешт з рахунку позивача знято і відсутні будь-які обмеження у його використанні та додано відповідний лист АТ «ОТП БАНК» від 17.06.2020 р. на підтвердження вказаного. Одночасно у відзиві зазначається, що вимоги позивача щодо виконання трьох платіжних доручень на загальну суму 3 215 000,00 грн. на можуть бути виконані, оскільки згідно з п. 3.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 банк платника приймає платіжне доручення до виконання протягом 30 календарних днів з дати його виписки.

Ухвалою суду від 27 червня 2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 05.08.2020 р.

04.08.2020 р. до суд надійшло клопотання позивача від 22.06.2020 р. про приєднання додаткових доказів до матеріалів справи. Одночасно надано докази направлення 22.06.2020 р. цього клопотання із додатками на адресу відповідача.

Суд приймає такі додаткові докази до розгляду, з огляду на положення ст.ст. 2, 12, 83 ЦПК України та п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» цього Кодексу щодо продовження процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, з урахуванням розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 18.06.2020 р. № 731-ІХ, який набрав чинності 17.07.2020 р.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник повністю підтримали вимоги позову та просили суд про їх задоволення, посилаючись на викладені у позові доводи із урахуванням заяви про часткову зміну підстав позову.

Представники відповідача АТ «ОТП БАНК» в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити в їх задоволенні, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення сторін у справі та їх представників, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Судом встановлено, що 05.09.2019 р. позивач ОСОБА_1 уклав із АТ «ОТП БАНК» договір про надання банківських послуг, за яким позивачу як клієнту було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 , валюта рахунку - гривня. Укладення договору відбулось шляхом підписання сторонами заяви-анкети про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК» № 005/001833/19 від 05.09.2019.

Шляхом підписання вказаної заяви-анкети клієнт ОСОБА_1 погодився (акцептував) та визнав невід`ємними частинами заяви-анкети типові договори, правила та тарифи АТ «ОТП БАНК»: Договір про відкриття та обслуговування банківського рахунку в іноземній та національній валюті для фізичних осіб (публічний), Правила користування рахунками АТ «ОТП БАНК» (публічні), Договір про надання послуг дистанційного обслуговування засобами системи OTP SMART (публічний) і Типові тарифи АТ «ОТП БАНК».

Правовідносини сторін також регулюються приписами Глави 72 «Банківський рахунок» ЦК України та іншими положеннями чинного законодавства щодо банківських послуг, у тому числі й Законом України «Про захист прав споживача».

Станом на 15.11.2019 на поточному рахунку позивача обліковувалися його власні кошти в сумі 3 215 911,92 грн.

Позивачем було активовано послугу дистанційного онлайн обслуговування клієнта засобами системи OTP SMART АТ «ОТП БАНК». Відповідно до Тарифів АТ «ОТП БАНК» на обслуговування у системі OTP SMART (додаток № 1 до рішення Тарифного комітету № 21 від 13.05.2019) тариф на перекази в мережі АТ «ОТП БАНК» на рахунок іншої особи, не встановлено (тобто такий переказ не тарифікується, комісія не стягується, вартість банківської послуги не визначено).

В період 15.11.-19.11.2019 р. позивачем через систему OTP SMART, із урахуванням встановленого нею ліміту переказів не більш як 1 500 000,00 грн. на день, було подано до банку три платіжних доручення про переказ коштів на користь ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_2 ; поточний рахунок № НОМЕР_3 в АТ «ОТП БАНК» МФО 300528), із призначенням платежу - за нерухоме майно згідно попереднього договору купівлі-продажу нерухомості від 11.10.2019, а саме: № 14 від 15.11.2019 р. на суму 1 495 000,00грн., яке прийнято відповідачем 15.11.2019; № 15 від 18.11.2019 р. на суму 1 400 000,00 грн., яке прийнято відповідачем 18.11.2019 та № 16 від 19.11.2019 р. на суму 320 000,00 грн., яке прийнято відповідачем 19.11.2019.

Всього позивачем як клієнтом банку було подано три розпорядження про перерахування його грошових коштів (здійснення видаткових банківських операцій) на загальну суму 3 215 000,00 гривень. Вбачається, що такі три грошові переказа здійснювалися позивачем на користь ОСОБА_6 як іншого клієнта АТ «ОТП БАНК», тобто в мережі банка (внутрішньобанківський переказ), а відтак не тарифікувалися.

Вказані розпорядження позивача як клієнта АТ «ОТП БАНК» останнім виконані не були і грошові кошти не перераховані.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи та відповідачем не заперечуються.

Відмову у виконанні розпоряджень клієнта від 15.11.2019 р., від 18.11.2019 р. та від 19.11.2019 р. з перерахування грошових коштів (здійснення видаткової банківської опарції) відповідач мотивує тим, що 14.11.2019 р. ним вкладенням при простому поштовому листі було отримано ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04.11.2019 р. у справі № 757/58268/19-к (провадження № 1-кс-51808/2019) про накладення арешту на грошові кошти позивача на його поточному рахунку № НОМЕР_1 в АТ «ОТП БАНК». Отриману у такий спосіб ухвалу відповідачем прийнято до виконання та того ж дня, 14.11.2019 р. накладено арешт на рахунок позивача, через що відмовлено у здійсненні грошових переказів.

Суд вважає, що такі дії відповідача є протиправними, оскільки вони не відповідають вимогам закону щодо порядку накладення арешту.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, а також не допускати дій з наміром завдати шкоди іншій особі чи зловживати правом в інших формах (ч.ч. 2, 3 ст. 13 ЦК України).

Частиною 3 ст. 1066 ЦК України передбачено, що банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а згідно із ч. 2 ст. 312 цього Кодексу особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність», який є спеціальним у даних правовідносинах, встановлено що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків. Метою цього Закону є правове забезпечення стабільного розвитку і діяльності банків в Україні і створення належного конкурентного середовища на фінансовому ринку, забезпечення захисту законних інтересів вкладників і клієнтів банків, створення сприятливих умов для розвитку економіки України та підтримки вітчизняного товаровиробника.

Згідно із ст. 3 цього Закону, він регулює відносини, що виникають під час заснування, реєстрації, діяльності, реорганізації та ліквідації банків.

Стаття 55 наведеного Закону встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банк зобов`язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про Національний банк України» Національний банк України видає нормативно-правові акти та розпорядчі акти. Національний банк України видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов`язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Пунктом 4 ст. 7 вказаного Закону саме Національному банку України законодавець делегував функцію встановлення для банків правил проведення банківських операцій, бухгалтерського обліку і звітності, захисту інформації, коштів та майна.

В свою чергу пунктом 7 ст. 15 зазначеного Закону повноваження щодо видання нормативно-правових актів Національного банку України надано Правлінню Національного банку України.

Статтею 68 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи інших людей.

Згідно із пуктом 4.4.4 Правил користування рахунками АТ «ОТП БАНК» (публічні), затверджених наказом № 256 від 01.10.2019 та які діють в АТ «ОТП БАНК» з 15.10.2019, Банк зобов`язався виконувати обов`язки, передбачені Договором (Договором про відкриття та обслуговування банківського рахунку в іноземній та національній валюті для фізичних осіб), цими Правилами, законодавством України, у тому числі нормативно-правовими актами Національного банку України.

Частиною 1 ст. 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця, приватного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом.

Порядок виконання банками заходів щодо арешту коштів на рахунках клієнтів врегульовано пунктом 9.1 глави 9 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 за № 377/8976, далі - Інструкція № 22, якою чітко визначено, що:

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що розміщені на його рахунку/ах, відповідно до статті 1074 Цивільного кодексу України не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, установлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що розміщені на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, замороження активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням, передбачених законом.

Виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою про арешт коштів державного виконавця/приватного виконавця (далі - виконавець), судовим рішенням (у тому числі рішенням, ухвалою, постановою суду) чи ухвалою слідчого судді, суду, постановленою під час здійснення кримінального провадження (далі - документ про арешт коштів).

Банк приймає до виконання документ про арешт коштів, який доставлено до банку самостійно виконавцем (представником/ повіреним, помічником приватного виконавця), слідчим, представником суду, слідчого судді, прокурора, контролюючого органу або які надійшли рекомендованим або цінним листом, відправником якого є виконавець, суд, слідчий суддя, прокурор, контролюючий орган.

Банк також приймає до виконання постанову про арешт коштів, надіслану виконавцем у формі електронного документа, з дотриманням вимог законодавства України з питань електронного документообігу, електронних довірчих послуг, захисту інформації.

Згідно із пунктом 1.3 Інструкції № 22, її вимоги поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів та обов`язкові для виконання ними.

Таким чином, діючим порядком виконання банками заходів щодо арешту коштів на рахунках клієнтів чітко встановлений спеціальний імперативний порядок, за яким банк приймає на виконання документ про арешт коштів, який:

- доставлено самостійно виконавцем (представником/повіреним, помічником приватного виконавця), слідчим, представником суду, слідчого судді, прокурора, контролюючого органу, або

- надійшов рекомендованим або цінним листом, відправником якого є є виконавець, суд, слідчий суддя, прокурор, контролюючий орган, або

- надіслано виконавцем у формі електронного документа, із дотриманням вимог законодавства України з питань електронного документообігу (тобто містить електронний підпис).

Вбачається, що такий перелік є виключним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідач АТ «ОТП БАНК» наведеного порядку не дотримався і в порушення чинного порядку прийняв на виконання документ, який надійшов простим листом, що власно й стало причиною незаконного обмеження прав позивача як клієнта банку та відмови виконати розпорядження клієнта з переказу його коштів. Тобто, уповноважені особи Банку порушили чітко визначений та обов`язковий для них порядок виконання банками заходів щодо арешту коштів на рахунках клієнтів.

Обставина виконання відповідачем ухвали слідчого судді, яка надійшла до банку саме простим поштовим листом, а не рекомендованим або цінним листом, визнається самим відповідачем та крім того, підтверджується матеріалами справи, а саме: копією поштового конверту, який є простим, а не реєстрованим (рекомендованим або цінним) поштовим відправленням.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про поштовий зв`язок» та Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270 реєстровані (рекомендовані та цінні) листи та прості листи є різними за правовим змістом, поштовою безпекою і технологією відправлення поштовими відправленнями. Реєстровані листи в обов`язковому порядку містять штриховий кодовий ідентифікатор (ШКІ), призначений для ідентифікації відправника та отримувача. В свою чергу прості листи такого ШКІ не містять та приймаються без будь-якої ідентифікації.

З матеріалів справи також вбачається, що Шевченківським управлінням поліції ГУ НП у м. Києві провадиться досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0002669 від 16.03.2020 р. за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 367 (службова недбалість) та ст. 358 (підроблення офіційного документу) КК України. Зокрема, в ході досудового розслідування за фактом службової недбалості встановлено, що службові особи АТ «ОТП БАНК» 14.11.2019 р. прийняли на виконання ухвалу слідчого судді Печерського районного суду від 04.11.2019 р. у справі № 757/58268/19-к (провадження № 1-кс-51808/2019) про арешт коштів ОСОБА_1 , яка надійшла засобами поштового зв`язку до банку 14.11.2019 р. простим поштовим відправленням (простий лист), в той час як відповідно до п. 9.1 гл. 9 «Порядок виконання банками заходів щодо арешту коштів на рахунках клієнтів» затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 р. № 22 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 р. за № 377/8976 «Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» банк приймає на виконання документ про арешт коштів, який доставлено до банку самостійно виконавцем (представником/повіреним, помічником приватного виконавця), слідчим, представником суду, слідчого судді, прокурора, контролюючого органу або які надійшли рекомендованим або цінним листом, відправником якого є виконавець, суд, слідчий суддя, прокурор, контролюючий орган. Вказану ухвалу слідчого судді, яка надійшла до банку у неналежному порядку прийнято до виконання, банком накладено арешт на кошти на поточному рахунку ОСОБА_1 , відмовлено йому у здійснені видаткових операцій на суму 3 215 000,00 грн. та обмежено права клієнта щодо розпорядження грошовим коштами, чим заподіяно істотну шкоду. За таких обставин, за висновком досудового розслідування, невстановленими службовими особами АТ «ОТП БАНК» вчинено службову недбалість, тобто неналежне виконання своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремого громадянина, що кваліфіковано за ст. 367 КК України.

Позивача ОСОБА_1 визнано потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

Крім того, відповідно до листа Печерського районного суду м. Києва від 04.05.2020 № 1488/20 ухвала слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04.11.2019 р. у справі № 757/58268/19-к (провадження № 1-кс-51808/2019) про накладення арешту на грошові кошти позивача не постановлювалась і на виконання до будь-яких установ судом не направлялась, а відтак є підстави вважати, що вона має ознаки підроблення.

При цьому суд погоджується із доводами позивача стосовно того, що незалежно від того, чи була отримана відповідачем простим листом вказана ухвала слідчого судді підробленою або ні, проте у будь-якому випадку вона не підлягала прийняттю банком на виконання, оскільки поступила із порушенням порядку, встановленого пунктом 9.1 глави 9 Інструкції № 22.

Суд вважає безпідставними посилання відповідача на норми Кримінального процесуального кодексу України стосовно звернення судового рішення до виконання як на причину порушення ним встановленого порядку арешту коштів на рахунках клієнтів.

Відповідно до ст. 2 цього Кодексу одним із завдань кримінального провадження перш за все, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, недопущення того, щоб жодна особа не була піддана необгрунтованому процесуальному примусу.

Згідно із ч. 2 ст. 535 КПК України суд разом із своїм розпорядженням про виконання судового рішення надсилає його копію відповідному органу чи установі, на які покладено обов`язок виконати судове рішення.

Таким чином, наведеною нормою кримінального процесуального закону визначено загальне правило щодо необхідності надсилання копії копії судового рішення разом із розпорядженням про виконання і не встановлено порядок (умови) його надсилання, прийняття на виконання та безпосереднього виконання відповідним органом чи установою.

Статтею 175 КПК України визначено, що ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

У даному ж випадку порядок виконання банками ухвали про арешт врегульовано спеціальними нормами ч. 1 ст. 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та п. 9.1 глави 9 Інструкції № 22.

Не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що причиною порушення ним встановленого порядку арешту коштів на рахунку позивача було незабезпечення судів у 2020 році належним державним фінансуванням на здійснення поштових відправлень. Наведене недофінансування є проблемою судів і жодним чином не може бути виправданням банку щодо недотримання ним імперативних вимог порядку виконання заходів щодо арешту коштів на рахунках клієнтів. Крім того, твердження відповідача щодо недофінансування судів та наданий відповідачем лист Територіального управління Державної судової адміністрації України в м. Києві від 02.06.2020 стосуються припинення фінансування для придбання поштових марок саме у 2020 році.

В той же час, накладення відповідачем арешту на грошові кошти на рахунку позивача мало місце 14.11.2019 р.

Із врахуванням наведеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позову в частині незаконності обмеження відповідачем прав позивача на розпорядження рахунком.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію або послуги для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (п. 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (п. 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (п. 3).

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що фінансовими послугами вважаються зокрема, такі послуги: переказ коштів (п. 8); банківські та інші фінансові послуги, що надаються відповідно до Закону України «Про банки і банківську діяльність» (п. 14).

Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» термін «переказ коштів» не визначено, проте частиною другою ст. 1 цього Закону передбачено, що інші терміни, які у ньому вживаються, застосовуються у значенні законів України з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг.

Відповідно до абз. 1 п. 1.24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ коштів - рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі.

Відповідно до статей 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Отже, за спірними правовідносинами банківською або фінансовою послугою була видача банком позивачу коштів у готівковій формі. Цієї послуги незважаючи на вимогу позивача, відповідач не виконав та вдався до відмови виконати три розпорядження клієнта з переказу грошових коштів, тобто не завершив цю послугу.

Оскільки суттю цієї послуги, відповідно до обставин справи та положень абз. 1 п. 1.24 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» був переказ коштів, то відповідно до п. 30.1 ст. 30 вказаного Закону такий переказ вважається завершеним з моменту його здійснення.

Належного завершення банківської послуги на час розгляду справи не відбулось і така послуга відповідачем не виконана, а відтак вбачається порушення прав позивача.

Відповідачем був допущений недолік банківської послуги у розумінні п. 15 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме невідповідність послуги вимогам нормативно-правових актів, за якою незаконно обмежено його права розпоряджання поточним рахунком.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» зокрема визначено, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію державною мовою про продукцію; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 6 наведеного Закону продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі.

Суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на ту обставину, що у відповідності до п. 3.5 Інструкції № 22 вимоги позивача щодо зобов`язання відповідача здійснити переказ коштів за платіжними дорученнями від 15.11.2019 р. № 14, від 18.11.2019 р. № 15 та від 19.11.2019 р. № 16 на загальну суму 3 215 000,00 грн. не можуть бути виконані.

Відповідно до п. 3.5 глави 3 Інструкції № 33 банк платника приймає платіжне доручення до виконання протягом 30 календарних днів з дати його виписки. День оформлення платіжного доручення не враховується.

У даному випадку вказані платіжні доручення №№ 14, 15, 16 були вже прийняті банком у вказані в дорученнях дати і за обставинами спірних правовідносин відповідач відмовив у їх виконанні, а відтак предметом спору є їх виконання, тобто здійснення переказ коштів (здійснення видаткової операції), а не питання щодо прийняття платіжних доручень.

Згідно із ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Статтею 1068 ЦК України встановлено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Клієнт зобов`язаний сплатити плату за виконання банком операцій за рахунком клієнта, якщо це встановлено договором.

Згідно із ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1091 ЦК України банк, що прийняв платіжне доручення платника, повинен перерахувати відповідну грошову суму банкові одержувача для її зарахування на рахунок особи, визначеної у платіжному дорученні.

Статтею 1089 ЦК України визначено, що за платіжним дорученням банк зобов`язується за дорученням платника за рахунок грошових коштів, що розміщені на його рахунку у цьому банку, переказати певну грошову суму на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у цьому чи в іншому банку у строк, встановлений законом або банківськими правилами, якщо інший строк не передбачений договором або звичаями ділового обороту.

Пунктом 8.2 ст. 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» також передбачено, що банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, яке міститься в документі на переказ готівки, протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку. Банки та їх клієнти мають право обумовлювати в договорах інші, ніж встановлені в цьому пункті, строки переказу готівки.

Відповідно до Додатку № 1 до Договору про надання послуг дистанційного обслуговування засобами системи OTP SMART (публічний), затвердженого наказом № 196-1 від 22.07.2019 внутрішньобанківські перекази мають виконуватися в операційний час системи (з 3:00 до 22:00 год.), протягом одного дня.

Відтак суд приходить до висновку, що прийняті відповідачем платіжні доручення позивача від 15.11.2019 р. № 14, від 18.11.2019 р. № 15 та від 19.11.2019 р. № 16 мали бути виконані не пізніше наступного дня їх оформлення.

Посилання відповідача на ту обставину, що на час розгляду справи по суті поточний рахунок позивача вже разблоковано і він не позбавлений права звернутися до банку із новими розпорядженнями про перерахування грошових коштів не заслуговують на увагу, оскільки таке нове звернення позивача є лише його правом, а не способом захисту вже порушеного права або самостійним виправленням відповідачем допущених ним порушень шляхом зарахування (перерахування) відповідної суми на рахунок належного отримувача ОСОБА_6 , як того вимагають положення ст. 1073 та ч. 1 ст. 1091 ЦК України.

Розглядаючи позовну вимогу щодо визнання протиправними дій відповідача, які виразилися у ненаданні позивачу інформації стосовно підстав блокування його поточного рахунку та невиконання платіжних доручень, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 1091 ЦК України банк повинен негайно інформувати платника на його вимогу про виконання платіжного доручення.

Наведене також кореспондується із вимогами Закону України «Про захист прав споживачів» щодо надання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію (п. 4 ч. 1 ст. 4, ст. 15 та п. 5 ч. 1 ст. 21 цього Закону).

З матеріалів справи вбачається, що позивач неодноразово звертався до відповідача із письмовими вимогами (лист від 22.11.2019 р., звернення за сервісом повідомлень системи OTP SMART АТ «ОТП БАНК» від 26.11.2020 р. та від 28.11.2020 р.) щодо надання роз`яснень з приводу невиконання платіжних доручень.

На звернення від 26.11.2020 р. та від 28.11.2020 р. відповідач обмежився загальними посиланнями на те, що рахунок дійсно обмежений у використанні, деталі блокування не відображаються і не має технічної можливості розблокувати рахунок. Причин блокування рахунку при цьому позивачу повідомлено не було, а відтак належною інформацією такі відповіді визнати не можна.

Відповідач при цьому стверджує, що у відповідь на лист позивача від 22.11.2019 р. направляв на його електронну пошту () лист від 21.12.2019 р. № 017-01-1 в електронній (цифровій) формі, де проінформував про причини обмеження його прав на розпорядження рахунком. В свою чергу позивач отримання цього листа заперечує.

Суд виходить з того, що таке електронне листування АТ «ОТП БАНК» не може вважатися належним письмовим доказом. Роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом (копіями електронних документів) в розумінні ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», відповідно до якої електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Відповідно до частин першої, другої ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, яка використовується для ідентифікації автора та/або підписування електронного документа іншим суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершує створення електронного документа.

Саме до такого правового висновку щодо неможливості ввати електронне листування доказом дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 01 квітня 2020 року у справі № 359/1022/18, від 28 грудня 2019 року у справі № 922/788/19.

Крім того, суд бере до уваги що відповідно до пункту 15.1 Правил користування рахунками АТ «ОТП БАНК» (публічні), затверджених наказом № 256 від 01.10.2019 та які діють в АТ «ОТП БАНК» з 15.10.2019 повідомлення, що направляє одна Сторона іншій (надалі - Повідомлення), повинні бути здійснені в письмовій формі і будуть вважатися направленими належним чином, якщо вони відправлені поштовим зв`язком (рекомендованим листом, листом з оголошеною цінністю з описом вкладення або іншим листом, доставка якого може бути документально підтверджена), доставлені особисто однією із Сторін іншій Стороні чи кур`єрською доставкою.

Згідно із п. 15.2 вказаних Правил повідомлення однієї Сторони вважається одержаним іншою Стороною в день, що настане раніше: день, зазначений в квитанції чи іншому документі із штемпелем відділення поштового зв`язку або служби кур`єрської доставки, отриманим відправником Повідомлення, про доставку Повідомлення; день повернення відправнику надісланого ним Повідомлення у зв`язку із (і) відсутністю Клієнта за адресою, (іі) відмовою від одержання Повідомлення, (ііі) закінченням встановленого строку зберігання Повідомлення в оператора поштового зв`язку; день, зазначений уповноваженою особою одержувача на копії Повідомлення або іншому документі, у випадку доставки Повідомлення особисто. Повідомлення, доставлені телеграфом, по телетайпу, телефаксу, факсу, якщо інше не домовлено між Сторонами, носять попередній характер і повинні бути в подальшому направлені відповідно до вимог цього пункту.

Аналогічні положення містить і п. 10.2 Договору про надання послуг дистанційного обслуговування засобами системи OTP SMART (публічний), затвердженого наказом № 196-1 від 22.07.2019.

За таких обставин суд не може визнати лист АТ «ОТП БАНК» від 21.12.2019 р. № 017-01-1 в електронній (цифровій) формі без накладення електронного підпису допустимим у розумінні ст. 78 ЦПК України доказом надання позивачу необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про причини блокування його поточного рахунку та невиконання платіжних доручень. Такий доказ суд до уваги не бере.

Не підлягають задоволенню вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у спірних правовідносинах, з огляду на наступне.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995р. (із подальшими змінами) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, коли право на відшкодування моральної шкоди безпосередньо передбачене нормами Конституції України або випливає з її положень, або закріплене законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Згідно із ст. 22 Закону України «Про захист про споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Разом із тим, за діючою редакцією п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

У ст. 1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» визначено поняття шкоди як завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоровя або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого обєкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект.

Відповідно до ст. 711 ЦК України шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю у звязку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень глави 82 цього Кодексу.

Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені параграфом 3 глави 82 ЦК України.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів діюче цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю.

Таким чином, відповідно до положень ст.ст. 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом.

Саме така правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19). Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 09 листопада 2016 року у справі № 6-1575цс16.

У даній справі судом не встановлено обставин, з якими закон пов`язує право позивача як споживача банківських послуг, на відшкодування моральної шкоди.

Згідно вимог ч.ч.1, 5, 6, 7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість вимог позову, окрім вимог про відшкодування моральної шкоди та про можливість їх задоволення частково. В задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди слід відмовити.

Розмір судового збору за подання цього позову фізичною особою, на час його подання, відповідно до Закону України «Про судовий збір», за вимогами майнового характеру, становив 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; а за вимогою немайнового характеру - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно абз. 4 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 1 січня 2020 року встановлено прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2 102,00 грн.

Відтак, з урахуванням ціни позову розмір судового збору за вимогами майнового характеру, який мав були сплачений становив 10 510,00 грн. (2 102,00 х 5) та за однією вимогою немайнового характеру - 840,80 грн. (0,4 х 2 102,00), а всього 11 350,80 грн.

Згідно ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору.

У зв`язку із тим, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково, то у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 11 350,80 грн. При цьому, з огляду на розмір задоволеної частини позовних вимог щодо здійснення переказу коштів в сумі 3 215 000,00 грн. (судовий збір за якими - 10 510,00 грн.) та незадоволеної частини вимог щодо відшкодування моральної шкоди в сумі 200 000,00 грн., суд не вбачає підстав для застосування визначеного ч. 6 ст. 141 ЦПК України правила пропорційності до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 16, 312, 317, 1066, 1068, 1073, 1074, 1089, 1091 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 55, 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.ст. 7, 15, 56 Закону України «Про Національний банк України», ст.ст. 1, 4, 6, 15, 21, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», затвердженою постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 р. № 22 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 р. за № 377/8976 «Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» і ст.ст. 13, 14, 76-82, 95,141, 258, 259, 264, 265 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ОТП БАНК» про захист прав споживача - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Акціонерного товариства «ОТП БАНК» () щодо блокування банківського рахунку № НОМЕР_1 в АТ «ОТП БАНК» МФО 300528, відкритого на ім`я ОСОБА_1 , відмови у здійсненні переказу та ненадання своєчасно інформації стосовно підстав блокування.

Зобов`язати Акціонерне товариство «ОТП БАНК» (; 01033, м. Київ, вул. Жилянська, 43) протягом трьох банківських днів з дня набрання рішенням суду законної сили здійснити переказ коштів в сумі 3 215 000,00 гривень з поточного рахунку № НОМЕР_1 в АТ «ОТП БАНК» МФО 300528, відкритого на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_2 ;поточний рахунок № НОМЕР_3 в АТ «ОТП БАНК» МФО 300528), без стягнення плати за виконання цього переказу.

В задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «ОТП БАНК» (; 01033, м. Київ, вул. Жилянська, 43) на користь держави судовий збір в розмірі 11 350,80 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

У відповідності до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 05.08.2020 року.

Головуючий суддя О.М. Панченко