РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/5001/17

Провадження № 2/638/2000/20

23.07.2020 року Дзержинський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді - Подус Г.С.

при секретарі - Коваленко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дзержинського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на утримання квартири та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділення 1/2 площі квартири за адресою: АДРЕСА_1 та про розділ особистих рахунків,

встановив:

31.03.2017 року ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на утримання квартири, який неодноразово уточнювався, і з урахуванням останньої уточненої позовної заяви від 24.06.2019 року, позивач просив суд: стягнути з ОСОБА_2 на його користь витрати на оплату комунальних послуг у розмірі 14941,61 грн. у рахунок відшкодування витрат на утримання квартири; стягнути з ОСОБА_2 на його користь витрати за проведення ремонту у розмірі 27199,49 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн.; поділити особові рахунки які відкриті в КП «ХТМ», ТОВ «Харківгаз збут», КП «Жилкомсервіс», КП «Харківводоканал» та КП «Харківобленерго» для нарахування та утримання оплати за комунальні послуги за адресою: кв. АДРЕСА_2 у рівних долях 1/2 з позивача ОСОБА_1 та 1/2 з відповідача ОСОБА_2

ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 про виділення 1/2 площі квартири за адресою: АДРЕСА_1 та про розділ особистих рахунків, який неодноразово уточнювався, та з урахуванням останнього уточнення позивач за зустрічним позовом просив суд: стягнути з ОСОБА_1 за незаконне заволодіння його власністю і використання її з корисливими мотивами 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 ; зобовязати ОСОБА_1 з метою вирішення спірних питань повязаних з квартирою за адресою: АДРЕСА_1 , виділити в натурі по 1/2 частині житлової площі квартири для можливості розподілити особові рахунки по сплаті комунальних послуг; не перешкоджати ОСОБА_2 заселитися в його частину квартири, а при необхідності здавати в оренду Ѕ частину площі квартири.

В судове засідання позивач за первісним позовом та його представник не з`явилися, надали до суду заяви про слухання справи за їх відсутності. Також позивач надав до суду відзив на уточнений зустрічний позов, в якому зазначив, що вимога про стягнення коштів за незаконне заволодіння є необгрунтованою, з огляду на те, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить по 1/2 частки квартири. Тому ОСОБА_1 законно володіє часткою квартири. Також вказує, що квартиру неможливо виділити в натурі, а тому просить відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 .

Відповідач за первісним позовом в судове засідання не з`явився, повідомлений завчасно та належним чином. Подав до суду клопотання про відкладення, з огляду на карантин, а також просив суд розглянути його клопотання в судовому засіданні.

ОСОБА_2 подав до суду відзив на уточнену позовну заяву в якій вказав, що уточнена позовна заява формально невірно оформлена, вказує, що фактично він н є співвласником, так як ОСОБА_1 злочинним шляхом виселив його з квартири. Вважає, що квартирою користується лише ОСОБА_1 , а тому і за комунальні платежі повинен сплачувати самостійно. Вказує, що вимоги позивача за первісним позовом є нічим іншим аніж грабіж. Просить суд відмовити у позовних вимогах ОСОБА_1 , а його вимоги задовольнити.

По даній справі клопотання сторін були розглянуті в повній мірі. Клопотання ОСОБА_2 про відкладення судового засідання задоволенню не підлягає, з огляду на наступне.

ОСОБА_2 неодноразово подавав клопотання про відкладення розгляду справи, дана поведінка ОСОБА_2 є нічим іншим аніж затягуванням розгляду справи.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» Суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на судовий розгляд своєї справи упродовж розумного строку. Відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ « Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» 11 від 17.04. 2014 р., розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправдних зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші).

Оцінюючи правову та фактичну складність справи, слід враховувати, зокрема, наявність обставин, що утруднюють розгляд справи; кількість співпозивачів, співвідповідачів та інших учасників процесу; необхідність проведення експертиз та їх складність; необхідність допиту значної кількості свідків; участь у справі іноземного елемента та необхідність з`ясування і застосування норм іноземного права. Оцінюючи поведінку ОСОБА_2 , а також осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу, слід звернути увагу на те, що не можна покладати відповідальність за тривалий розгляд справи використання ними процесуальних засобів, передбачених законодавством, для здійснення свого захисту, зокрема, у зв`язку зі зміною позовних вимог, вивченням матеріалів справи, заявленням клопотань, оскарженням ухвалених судових рішень. Разом із тим слід взяти до уваги факти зловживання представником своїми процесуальними правами, а саме: подання неодноразове клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року.

Згідно з Перехідними положеннями ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належить по 1/2 частині квартири АДРЕСА_2 .

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 05.05.2015 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 лютого 2015 року скасувано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі. Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Вселено ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_2 . Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні цією квартирою. В решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Отже, судом встановлено, що сторони по справі є власниками квартири АДРЕСА_2 .

Частиною 3 статті 13 Конституції України та статтею 319 Цивільного Кодексу України передбачено, що власність зобов`язує.

Частина 3 статті 8 Конституції України закріплює, що її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Вiдповiдно до статті 525 Цивільного Кодексу України, одностороння вiдмова вiд зобов`язання або одностороння змiна його умов не допускається.

Згідно пункту 1 статті 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 Цивільного Кодексу України передбачено, що якщо в зобов`язанні встановлений строк (термiн) його виконання, то воно пiдлягає виконанню в цей строк (термiн).

На власника покладається обов`язок утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 Цивільного кодексу України).

Так, відповідно до статті 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно зі статтею 360 Цивільного кодексу України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

З наведеної норми вбачається, що в разі доведеності одним із співвласників понесення ним витрат на управління, утримання та збереження спільного майна, участь у чому (управлінні, утриманні, збереженні) пропорційно своїй частці зобов`язаний приймати інший співвласник, який ухиляється від свого обов`язку, особа, яка зазнала втрат, має право на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Зокрема, такими способами захисту права є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України).

За замістом статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг відносяться комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

У відповідності до п. п. 5, 10 частини 3 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги.

Позивач за первісним позовом надав розрахунок заборгованості, який підтверджується копіями квитанцій про сплату комунальних послуг, що наявні в матеріалах справи, загальна сума сплачених ОСОБА_1 платежів за комунальні послуги становить 14941,61 грн, однак суд не погоджується з тим, що вся сума повинна стягуватись з ОСОБА_2 , з огляду на те, що сторони мають рівні частки у володінні квартири, а тому і стягненню підлягає лише половина, а саме 7470,80 грн.

Стосовно вимоги ОСОБА_1 про те, що він здійснив ремонт, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 360 Цивільного кодексу України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

ОСОБА_1 не довів необхідності у здійсненні ремонту, тобто ремонт було здійснено ним самостійно для покращення його житлових умов, придбано необхідну техніку та проведено ремонтні роботи. Тобто ці дії неможливо розцінити як витрати на управління, утримання чи збереження майна, а тому вважає за необхідне відмовити у цій частині вимог.

Стосовно вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розподіл особових рахунків по комунальним платежам, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст. 358 ч. 2 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири; у протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

ОСОБА_2 заявляв вимогу про виділення частки майна в натурі, однак не заявляв клопотання про призначення судової експертизи, яка є необхідною для вирішення даного питання, а тому позовні вимоги в частині розподілу особових рахунків не підлягають задоволенню.

Стосовно вимог ОСОБА_2 по зустрічному позову, суд відмовляє у задоволенні вимоги про стягнення за незаконне заволодіння майном, з огляду на те, що сторони по справі є рівноправними власниками спірної квартири, а тому жодних незаконних дій ОСОБА_1 не вчиняв. Доказів про те, що ОСОБА_1 перешкоджає ОСОБА_2 в користуванні, володінні, та розпорядженні своєю частиною майна стороною не надано. Більш того, суд звертає увагу, що дана вимога була вже предметом розгляду в справі № 2-10059/11.

Вимога ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди також не підлягає задоволенню, з огляду на те, що стороною не надано жодного наявного чи допустимого доказу заподіяння моральної шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Чинним законодавством України визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до вимог статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно од цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. При цьому, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 263-265,273 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на утримання квартири задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату комунальниз послуг у розмірі 7470,8 грн. у рахунок відшкодування витрат на утримання квартири.

В іншій частині позову відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділення 1/2 площі квартири за адресою: АДРЕСА_1 та про розділ особистих рахунків відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду до або через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 31.07.2020 року.

Суддя: