Справа № 219/2774/20
Провадження № 2/219/1800/2020
06 серпня 2020 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
судді Лапченко О.М.,
за участі секретаря Скорубо Ю.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,
представник позивача ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на підставі договору - доручення про надання правової допомоги, звернувся до суду з позовом, згідно якого просить визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме - квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що ОСОБА_1 та треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є співвласниками вказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.09.2008 року, виданого начальником Управління муніципального розвитку Артемівської міської ради згідно з розпорядженням від 30.09.2008 року. На даний час в квартирі зареєстрований ОСОБА_2 , але фактично не проживає у вказаній квартирі 2.09.2009 року, що підтверджується актом про не проживання від 16.03.2020 року. Відповідач добровільно не знімається з місця проживання, створює позивачу та третім особам перешкоди вільного користування та розпорядження належним їм майном, створює перешкоди в оформленні субсидії та змушує нести додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг. У зв`язку із цим позивач змушений звернутися з вказаним позовом до суду для захисту своїх порушених прав.
Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15 квітня 2020 року відкрите провадження у справі, судовий розгляд вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5 в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. До суду від представника позивача надійшла заява, згідно якої він просив розглянути справу у його відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити, не заперечував проти постановлення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. До суду від ОСОБА_4 надійшла заява, згідно якої вона просила розглянути справу у її відсутність, не заперечувала проти задоволення позовної заяви. Також, адвокат Гуревич М.Г. просив долучити до матеріалів справи заяву третьої особи - ОСОБА_3 , згідно якої вона просила розглянути справу у її відсутність, не заперечувала проти задоволення позовної заяви.
З урахуванням ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач та його представник не заперечували.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 30.09.2008 року, виданого начальником Управління муніципального розвитку Артемівської міської ради згідно з розпорядженням від 30.09.2008 року, а також згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Артемівське бюро технічної інвентаризації» № 20993760 від 20.11.2008 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є співвласниками квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6,7).
Згідно свідоцтва про шлюб, виданого 15 жовтня 2016 року Бахмутським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 15 жовтня 2016 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище « ОСОБА_3 », про складено відповідний актовий запис № 575 (а.с.77). На запит суду щодо реєстрації відповідача Першим заступником міського голови Бахмутської міської ради Савченко Т.М. повідомлено, що за даними реєстру Бахмутської міської об`єднаної територіальної громади , місце проживання фізичної особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровано з 04.02.2009 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19).
Відповідно до довідки про склад сімї , яка видана виконавчим директором ОСББ «Леваневського,36» Скоромець В.В. , за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_4 - власник; ОСОБА_11 - донька; ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - онук (а.с.6).
Згідно акту від 16.03.2020 року, керівником ОСББ «Леваневського,36» у присутності свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , було проведено перевірку паспортного режиму квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та встановлено, що за вищевказаною адресою зареєстровані ОСОБА_4 , ОСОБА_11 , ОСОБА_2 , але ОСОБА_2 за вказаною адресою з моменту реєстрації 02.09.2009 року по теперішній час не проживає (а.с.7).
Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Глава 23 ЦК України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Однак, як зазначено у ч. 3 ст. 13 Конституції України, власність зобов`язує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому, право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону.
Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 1 ст. 383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї.
Вимогами ст. 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Як зазначено в ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990 р.). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986 р.), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 р.).
Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає.
Відповідно до листа головного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування м.Бахмут» від 23.06.2020 року № 4059, медична документація ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в період з 24.03.2019 року по 24.03.2020 року у списках санпропускників та травмпункту не значиться, за даними пункту централізованої видачі лікарняних листків КНП «БЛІЛ м.Бахмут» (як по поліклініці, так і по стаціонару) не числиться, на психоневрологічному обліку не перебуває (а.с.62).
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи позивачем були обґрунтовані обставини, на які він посилався як на підстави своїх вимог.
Судом достовірно встановлено, що відповідачі не проживає у спірній квартирі з 2009 року, нею не користується, витрати, пов`язані з оплатою квартири та комунальних послуг не сплачуює, а тому суд визнає відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 77, 78, 81, 82, 89, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, ст.ст. 319, 321, 334, 346, 383, 386 ЦК України суд, -
позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Також позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М.Лапченко