ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1060/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №691/1394/19 Категорія: 304090000 Черненко В. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя доповідач)

Суддів Василенко Л. І., Карпенко О. В.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк « Приватбанк»;

відповідач ОСОБА_1 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу позивач Акціонерне товариство Комерційний банк « Приватбанк»

розглянувши у м. Черкаси в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 28 лютого 2020 року, постановленого під головуванням судді Черненка В.О. у Городищенському районному суді Черкаської області 28.02.2020 року, повний текст рішення складений 10 березня 2020 року, у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості , -

в с т а н о в и в :

19 листопада 2019 року позивач - АТ КБ ПриватБанк звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 30.03.2018 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua., складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі, встановленому кредитним договором.

Відповідач ОСОБА_1 належним чином договір не виконував, у зв`язку з чим, станом на 14.08.2019 року, має заборгованість у сумі 16741,47 гривня, яка складається із : 11407,28 гривень заборгованість за тілом кредиту; 3564,63 гривні заборгованість за простроченим тілом кредиту; 496,16 гривень заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 гривень нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 0,00 гривня нарахована пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень штраф (фіксована частина), 773,40 гривні штраф (процентна частина).

Враховуючи викладене, позивач АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором кредиту у сумі 16741 гривня 47 копійок та судові витрати.

Заочним рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 28 лютого 2020 року у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник Акціонерного товариства Комерційний банк « Приватбанк» оскаржив рішення в суд апеляційної інстанції, подавши апеляційну скаргу через суд першої інстанції.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник банку зазначає, що з даним рішенням суду про відмову у задоволенні позову не погоджується, оскільки рішення суду є незаконним, винесеним із порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду обставинам справи.

Скаржник посилається, що, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що позивачем не надано доказів того, що позивач надав відповідачу кредит у розмірі та на умовах, зазначених позивачем у позовній заяві, а відповідач відповідно взяв на себе зобов`язання з повернення кредиту, сплати винагороди та неустойки у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, а також не доведено, що саме такі Умови та правила наданні банківських послуг і тарифи банку, як зазначені позивачем у позовній заяві, розумів відповідач, підписуючи заяву про надання банківських послуг у Приватбанк.

Представник банку вважає безпідставним є фактичне звільнення боржника від сплати заборгованості за судовим рішенням, з урахуванням того, що відповідачем заборгованість не оспорювалася та не заявлялися позовні вимоги про визнання вказаного кредитного договору недійсним або нікчемним.

На підтвердження доводів апеляційної скарги представник АТ КБ «Приватбанк» посилається на постанову Верховного Суду від 11.09.2019 року справа № 153/1334/16, де зазначено, що суд зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Також, на підтвердження позовних вимог представником банку до апеляційної скарги додані такі докази, як довідка про встановлення кредитного ліміту, виписка по рахунку, тому дані докази підтверджують відкриття карткового рахунку, встановлення кредитного ліміту та користування кредитними коштами відповідачем.

Представник банку вказує, що згідно до підписаної анкети заяви відповідач ОСОБА_1 був ознайомлений та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, тарифами банку, розуміє їх зміст, їх положення, яких зобов`язується неухильно дотримуватись. Скаржник зазначає у скарзі, що підписавши анкету заяву у банку, клієнт приєднується і зобов`язується виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, тарифах банку договорі банківського обслуговування в цілому.

Доказів оскарження відповідачем ОСОБА_1 саме укладеного договору матеріали справи не містять. Також свідченням визнання угоди відповідачем є факт користування картрахунку та використання кредитних коштів, так як згідно ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору ( відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, то ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Скаржник на підтвердження вимог скарги посилається, що судову практику, зокрема, постанову Верховного суду від 23.12. 2019 року справа № 572/1169/17, 04.12. 2019 року справа № 750/6058/17-ц, 12.02. 2020 року справа № 382/327/18-ц. Представник банку до апеляційної скарги надав довідку про встановлення ліміту, виписку по рахунку, довідку про умови кредитування для врахування судом апеляційної інстанції при розгляді справи.

З урахуванням вище викладеного, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати заочне рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 28 лютого 2020 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив.

Згідно до вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції .

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду із ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідності призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц).

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить викликати представника банку в судове засідання з метою детального пояснення конкретних обставин справи.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування та, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання та розглядати справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає до частково задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з?ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вищевказаним вимогам закону.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції, виходив із того, що позивачем не підтверджена сума отриманого відповідачем кредиту, хоча суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач користувався кредитним лімітом (карткою) та вчиняв дії щодо сплати заборгованості за кредитним договором, що свідчить про визнання ним факту отримання кредитних коштів, що підтверджується даними наданого позивачем розрахунку заборгованості. Судом зазначено, що відповідачем ОСОБА_1 здійснювалося погашення фактично отриманих коштів, які ним сплачено у загальному розмірі 6 153 грн. 03 коп., тому, із врахуванням кредитного ліміту, встановленого у заяві в розмірі 5 000,00 гривень, вимога банку до останнього про стягнення заборгованості за тілом кредиту є безпідставною та до задоволення не підлягає.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не довів правомірності своїх вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредиту, пенею за прострочене зобов`язання, пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень та стягнення штрафів, тому відсутні підстави для задоволення позову і в цій частині вимог позивача.

Колегія суддів апеляційного суду не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що не відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції не вірно встановлено дійсні обставини справи, не правильно застосовано норми матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи щодо відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом згідно до укладеного з АТ КБ «ПриватБанк» договору б/н від 30.03.2018 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що підтверджується даними заяви від 30.03. 2018 року ( а. с. 6 ).

Договір був укладений, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, з отриманням платіжної картки та персональний ідентифікаційного номеру для авторизації.

У заяві відповідач ОСОБА_1 засвідчив свою згоду на те, що ця заява разом з Пам?яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

До кредитного договору банком додано Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку ресурс: архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/( а. с. 7, 8 - 24).

Згідно з витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а саме «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD», розмір щомісячних платежів становить 7% від заборгованості, але не менше 50,00 грн. та не більше залишку заборгованості, з 01 квітня 2014 року - 5% від заборгованості, але не менше 100,00 грн. та не більше залишку заборгованості. Штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань 500,00 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій, базова ставка вказана різна в залежності від різновиду картки «Універсальна» (а. с. 7).

Звертаючись в суд з позовними вимогами про стягнення заборгованості, позивач на підтвердження наявності заборгованості у відповідача ОСОБА_1 надав розрахунок станом на 14.08.2019 року, згідно якого заборгованість відповідача ОСОБА_1 становить 16 741, 47 гривень, та складається із наступного: 11407,28 гривень заборгованість за тілом кредиту; 3564,63 гривні заборгованість за простроченим тілом кредиту; 496,16 гривень заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 гривень нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 0,00 гривня нарахована пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 гривень штраф (фіксована частина), 773,40 гривні штраф (процентна частина) ( а. с. 5).

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти згідно ч. 1 статті 1048 ЦК України.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним згідно стаття 1055 ЦК України.

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона -підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв?язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві позичальника від 30 березня 2018 року процентна ставка не зазначена (а. с. 6).

Разом з тим, у довідці про умови кредитування від 25.07. 2018 року , підписану відповідачем вказані процентна ставка у пільговий період 0, 00001 %, поза межами пільгового періоду 43, 2 % річних ( 3, 6 % на місяць ) .

Отже, за таких обставин слід дійти висновку, що сторони погодили сплату відсотків зща користування кредитними коштами в розмірі 3, 6 % на місяць.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту стягнути, зокрема, заборгованість за простроченим тілом кредиту, нараховану пеню за прострочення зобов`язання, а також нараховану пеню за несвоєчасність сплати суми боргу на суму від 100 грн., і штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг штраф фіксована частина та штраф - процентна складова.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 30.03.2018 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід?ємних частин спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщених на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема, визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку, та інші умови.

Разом з тим, матеріали справи не містять підписані відповідачем інші документи, що є обов`язковими складовими договору надання банківських послуг. Так, Умови та Правила надання банківських послуг, пред`явлені банком в додатку до позовної заяви, не містять підпису клієнта банку.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач ОСОБА_1 та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (30.03.2018 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (19.11.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно до вимог ч. 6статті 81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд звертає увагу, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із наявної в матеріалах справи анкети заяви вбачається, що дана заява містить підпис відповідача ОСОБА_1 , але стосується лише його наміру оформити платіжну картку. Інші надані банком документи : Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» містять лише загальну інформацію щодо умов кредитування при використанні картки «Кредитка Універсальна».

Звертаючись в суд із апеляційною скаргою, представником банку надано довідку про умови кредитування від 25.07. 2018 року , яка міститься на а. с. 69 70, та із якої вбачається, що вона підписана відповідачем ОСОБА_1 , а тому із врахуванням того, що зазначеною довідкою, яка підписана ОСОБА_1 , визначено розмір відсотків за користування кредитом, то вони підлягають стягненню.

Разом з тим, у довідці не встановлено розмір пені, штрафу та комісійних, а оскільки Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та Правила надання батьківських послуг в ПриватБанку не є складовою кредитного договору, тому суд першої інстанції в їх стягненні правильно відмовив, з чим повністю погоджується апеляційний суд.

Отже, за встановлених колегією суддів обставин справи, перевірених доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог апеляційної скарги та позовних вимог банку щодо стягнення на користь банку з відповідача заборгованості, а саме 11407,28 гривень заборгованість за тілом кредиту та 496,16 гривень заборгованість за нарахованими відсотками, а в іншій частині позовних вимог судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено позивачу.

Апеляційний суд погоджується із обґрунтуванням суду першої інстанції, що матеріалами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_1 користувався кредитним лімітом (карткою), та вчиняв дії щодо сплати заборгованості за кредитним договором, що свідчить про визнання ним факту отримання кредитних коштів, яке підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості щодо руху коштів ( зняття коштів та сплати їх на рахунок позивача).

Як вбачається із розрахунку банку, наданого суду, відповідач користувався коштами позивача, починаючи з 25.07.2018 року по 14.08.2019 року, ОСОБА_1 здійснив погашення фактично отриманих коштів в загальному розмірі 6 153 гривень 03 копійок, проте сума заборгованості за тілом кредиту 11 407, 28 грн., а тому стягненню підлягає сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11 407, 28 грн. та заборгованість за відсотками 496, 16 грн. , всього 11 903, 44 грн.

З огляду на вище викладене, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки тіло кредиту відповідачем не повністю сплачено, а тому є підстави для часткового задоволення позову банку та вимог апеляційної скарги щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотків, так як судом першої інстанції передчасно відмовлено у задоволенні позовних вимог банку саме в частині відмови у стягненні тіла кредиту та відсотків.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь банку пені та штрафів за користування кредитними коштами за кредитним договором.

З вищевикладеного вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норми матеріального права, що мають значення для справи, а тому є підстави для зміни та скасування рішення суду першої інстанції в частині щодо відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, колегія суддів погоджується частково із доводами апеляційної скарги, тому вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлене у справі рішення не в повній мірі відповідає вимогам закону, тому у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає зміні із скасуванням щодо відмови в частині позовних вимог із постановленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, в решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі заочне рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 28 лютого 2020 року в частині відмови у стягненні із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за тілом кредиту та відсотків за користування кредитом підлягає до скасування із винесенням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог банку про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме в частині стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом. В решті рішення суду слід залишити без змін.

Відповідно до вимог ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційний суд змінив рішення суду, скасувавши заочне рішення Городищенського районного суду Черкаської області в частині щодо відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту в сумі 11407, 28 грн. та відсотків 496, 16 грн. , то судові витрати, понесені у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам (71 %) , що у становить 3409, 77 грн.

Судові витрати, понесені АТ КБ «ПриватБанк» у зв?язку із сплатою судового збору за розглядом справи в судах першої та апеляційної інстанцій, підлягають частковому задоволенню пропорційно задоволених вимог із відповідача ОСОБА_1 в сумі 3409, 77 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 28 лютого 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості змінити, скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами , прийняти в цій частині вимог нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за договором кредиту від 30 березня 2018 року у розмірі 11903, 44 грн. за тілом кредиту та відсотками.

У решті заочне рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 28 лютого 2020 року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» витрати по сплаті судового збору за подання позивачем позовної заяви та судового збору за подання апеляційної скарги частково в розмірі 3409, 77 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом тридцяти днів, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Василенко Л. І.

Карпенко О. В.