Справа № 587/1464/20
РІШЕННЯ
06 серпня 2020 року Сумський районний суд Сумської області у складі:
головуючого судді Черних О.М.
за участю секретаря судового засідання Казмін М.П.,
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Степанівської селищної ради Сумського району (смт. Степанівка, вул. Центральна, 5, Сумського району, Сумської області), третя особа: Сумська районна державна нотаріальна контора (м. Суми, майдан Незалежності, 8) про визнання права на завершення приватизації з отриманням правовстановлюючих документів на земельну ділянку,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 . Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, згідно заповіту спадкоємецею за заповітом є позивачка, яка отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Однак в подальшому було з`ясовано, що померлій ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 1.5 га. В установлений законом строк вона звернулась до Сумської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,5 га, для ведення особистого селянського господарства, вона не має можливості, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на дану земельну ділянку. У зв`язку з цими обставинами державний нотаріус видав їй постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 10.07.2020 року, а тому вона вимушена звертатись до суду для захисту своїх прав.
В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, від представника позивача надійшла письмова заява про розгляд справи без їх участі, позов підтримав повністю.
Представник відповідача Степанівської селищної ради до суду не з`явився, від нього надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі.
Представник третьої особи Сумської районної держаної нотаріальної контори до суду не з`явився, від державного нотаріуса надійшла письмова заява про розгляд справи без їх участі.
Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню.
В суді встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 (а.с. 6) Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно.
Згідно заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Підліснівської сільської ради Сумського району, Сумської області Сущенко В.Д. 28.11.1989 року, зареєстрований в реєстрі №68, ОСОБА_2 заповіла все належне їй майно позивачці ОСОБА_1 (а.с.4).
Спадкоємецею за заповітом є ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок в АДРЕСА_2 , земельних ділянок площею 0,4596 для будівництва обслуговування житлового будинку, та площею 3,8198 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.38-41).
Відповідно до розпорядження голови РДА від 28.04.2005 року за №275, ОСОБА_2 була передана у приватну власність земельна ділянка площею 1,5 га для ведення особистого селянського господарства із земель запасу на території Підліснівської сільської ради (а.с.5,7).
В установлений законом строк позивач ОСОБА_1 звернулась до Сумської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 1,5000 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Підліснівської сільської ради Сумського району Сумської області, вона не має можливості, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на земельну ділянку. В постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії державний нотаріус зазначила, що видача свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться за наявності документів що посвідчують право власності на таке майно, а на земельну ділянку, також витягу з Державного земельного кадастру (а.с.8).
Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до статті 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Стаття 1233 ЦК України визначає, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Стаття 1235 ЦК України визначає, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.
Відповідно до статті 1236 ЦК України передбачено, що заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.
Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Згідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вбачається , що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю (пункт 17 розділу Х Перехідні положення ЗК).
Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року , вбачається, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Згідно пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.
Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України.
Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.
Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України.
На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п. 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.
Рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

Відповідно до п. 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 4-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідност.125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органом місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Відповідно до Законів України «Про державний земельний кадастр» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з 1 січня 2013 року державні акти на право власності на земельну ділянку не видаються. Натомість, згідно зі ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», правовстановлюючим документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку , яка передана фізичним та юридичним особам шляхом безоплатної передачі із земель державної чи комунальної власності за рішенням органів державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, є свідоцтво про право власності на нерухоме майно.

За таких обставин суд вважає, що маються всі підстави для наджання права на завершення приватизації земельної ділянки, загальною площею 1,5 га для ведення особистого селянського господарства з отриманням правовстановлюючих документів на земельну ділянку, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Керуючись ст. ст. 12, 13, 18, 81, 89, 263 - 265 ЦПК України, ст. 1225, 1261, 1268 1270, 1272 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Степанівської селищної ради Сумського району (смт. Степанівка, вул. Центральна, 5, Сумського району, Сумської області), третя особа: Сумська районна державна нотаріальна контора (м. Суми, майдан Незалежності, 8) про визнання права на завершення приватизації з отриманням правовстановлюючих документів на земельну ділянку задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , право на завершення приватизації земельної ділянки, загальною площею 1,5 га для ведення особистого селянського господарства з отриманням правовстановлюючих документів на земельну ділянку, що знаходиться на території Степанівської селищної ради Сумського району Сумської області в порядку спадкування після ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Черних