КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

м. Київ Справа № 757/16704/17-ц

03 серпня 2020 року Київський апеляційний суд у складі судді Судової палати з розгляду цивільних справ Ратнікової В.М., вивчивши апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Василенко Наталії Станіславівни на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року, постановлену під головуванням судді Писанець В.А., про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаренко Олександра Сергіївна про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним, визнання права власності на квартиру, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаренко Олександра Сергіївна про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним, визнання права власності на квартиру - залишено без розгляду.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 01 липня 2020 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Василенко Наталія Станіславівна подала апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження посилаючись на те, що копію оскаржуваної ухвали позивач не отримував. Із змістом ухвали Печерського районного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року представник позивача ознайомився 24 червня 2020 року під час ознайомлення із матеріалами справи.

Вивчивши матеріали справи, доводи представника позивача щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, вважаю, що у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Василенко Наталії Станіславівни на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року слід відмовити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана ухвала Печерського районного суду міста Києва постановлена 14 листопада 2017 року.

Згідно вимог ч. 2 ст.294 ЦПК України, в редакції, яка діяла на час постановлення оскаржуваної ухвали, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Василенко Наталією Станіславівною подано апеляційну скаргу на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року лише 01 липня 2020 року.

У клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження представник позивача ОСОБА_1 адвокат Василенко Наталія Станіславівна посилається на те, що копію оскаржуваної ухвали позивач не отримував, із змістом ухвали Печерського районного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року представник позивача ознайомився 24 червня 2020 року під час ознайомлення із матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржувана ухвала постановлена 14 листопада 2017 року.

Згідно супровідного листа Печерського районного суду міста Києва копії ухвали від 14 листопада 2017 року були надіслані учасникам справи, в тому числі позивачу ОСОБА_1 , проте в матеріалах справи відсутні відомості про їх вручення адресатам.

У свою чергу, з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що оскаржуване судове рішення надіслане судом до реєстру 07.12.2017 року та було оприлюднено 11.12.2017 року.

Згідно вимог ч. 2 ст. 358 ЦПК України, в редакції від 15 грудня 2017 року, яка діяла на час подачі апеляційної скарги, незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків:

1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки;

2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

На момент постановлення оскаржуваної ухвали, діючим на той час цивільно-процесуальним законодавством не передбачалося обов`язкове зазначення в ньому дати складення повного тексту судового рішення.

Матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_1 чи його представник зверталися до суду першої інстанції із заявою про видачу копії ухвали суду, проте їм було відмовлено з причин не виготовлення повного тексту судового рішення.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у статті 17 Конвенції, згідно якої жодне з положень Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Тобто особа, яка залучена до участі у розгляді, зокрема, цивільного спору, зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Згідно зі статтею 126 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги) право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Чинний ЦПК України обмежує дискреційні повноваження апеляційного суду стосовно часу поновлення строків на оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (справа Перетяка та Шереметьев проти України, заяви № 17160/06 та N 35548/06, § 34, від 21 грудня 2010 року).

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише за умови особливих непереборних обставин.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на своєчасне одержання судових рішень.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи виправдовують втручання у зазначений принцип res judicata підстави для поновлення строків оскарження судового рішення вказані заявником.

Судом враховується, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 , як позивач у справі, подавши позов щодо захисту його прав, цікавився рухом даної справи у період з дня подачі даного позову 23 березня 2017 року до дня подачі його представником адвокатом Василенко Наталією Станіславівною заяви про надання матеріалів справи для ознайомлення 18 червня 2020 року.

З матеріалів справи також вбачається, що представником позивача ОСОБА_3 , який діяв на підставі довіреності від 23 січня 2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Манойло Н.Г., зареєстрованої в реєстрі за №163, строком дії до 23 січня 2020 року, 03 жовтня 2017 року було отримано судову повістку-повідомлення про розгляд Печерським районним судом міста Києва справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаренко Олександра Сергіївна про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним, визнання права власності на квартиру 14 листопада 2017 року о 10 год. 15 хв., що підтверджується зворотнім повідомлення про вручення йому поштового відправлення.

У свою чергу, частиною 5. ст. 76 ЦПК України в редакції 2004 року, передбачалося, що вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі.

Обґрунтовуючи свої доводи щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження ували суду від 14 листопада 2017 року, представник позивача зазначив, що позивач не був повідомлений судом про розгляд справи 14 листопада 2017 року, а повноваження його представника адвоката Браніцького Олександра Миколайовича були припинені. На підтвердження вказаних обставин, до апеляційної скарги було додано договір про надання правової допомоги від 03 січня 2017 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Браніцьким Олександром Миколайовичем та додаткову угоду до вказаного договору від 01 серпня 2017 року, згідно з п.1 якої, сторони дійшли взаємної згоди розірвати договір про надання правової допомоги №б/н від 03 січня 2017 року з моменту підписання даної угоди. Також до апеляційної скарги було додано лист адвоката Браніцького Олександра Миколайовича на ім`я ОСОБА_1 про повернення йому оригіналу довіреності від 23 січня 2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Манойло Н.Г., зареєстрованої в реєстрі за №163.

З матеріалів справи вбачається, що в суді першої інстанції, представник позивача - адвокат Браніцький Олександр Миколайович дійсно представляв інтереси позивача на підставі довіреності від 23 січня 2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Манойло Н.Г., зареєстрованої в реєстрі за №163.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази скасування цієї довіреності на час постановлення оскаржуваної ухвали, як і відсутні докази внесення нотаріусом інформації про скасування такої довіреності до Єдиного державного реєстру довіреностей, посвідчених в нотаріальному порядку.

Крім того, апеляційним судом враховується, що в разі скасування довіреності, ОСОБА_1 мав би негайно повідомити про скасування довіреності всіх осіб, для представництва перед якими видавалася ця довіреність, проте докази виконання вказаного обов`язку позивачем чи його представником, у випадку скасування довіреності, матеріали справи не містять.

При цьому суд враховує рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, в яких зазначено, що право на суд не є абсолютним. Якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок в силу вимог вітчизняного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним.

Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членами Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Знаючи, що в провадженні Печерського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа за його позовом до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаренко Олександра Сергіївна про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним, визнання права власності на квартиру, ОСОБА_1 не цікавився провадженням у справі з дня подачі даного позову 23 березня 2017 року до дня подачі його представником адвокатом Василенко Наталією Станіславівною заяви про надання матеріалів справи для ознайомлення 18 червня 2020 року.

Враховуючи фактичну обізнаність позивача ОСОБА_1 про розгляд його справи в суді першої інстанції, апеляційний суд не вбачає за можливе застосувати до апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 п.1 ч.2 ст.358 ЦПК України, яка визначає можливість поновлення строків на апеляційне оскарження лише у випадку, коли особа не знала про розгляд справи або не була залучена до участі у справі.

В апеляційній скарзі та у клопотанні про поновлення строку на апеляційне оскарження не зазначені також обставини непереборної сили, які зумовили пропуск позивачем строку на апеляційне оскарження ухвали суду понад 2,5 роки, що також унеможливлює поновлення строку на апеляційне оскарження на підставі п.2 ч.2 ст.358 ЦПК України.

З огляду на наведене та враховуючи висновки, викладені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі №361/161/13-ц, суд апеляційної інстанції вважає, що поновлення строку на оскарження ухвали суду першої інстанції від 14 листопада 2017 року не виправдовуватиме втручання у принцип res judicata (юридичної визначеності) та права на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Враховуючи те, що апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_1 адвоката Василенко Наталії Станіславівни на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року подана з пропуском строку на апеляційне оскарження понад 2,5 роки й обставин, передбачених пунктами 1,2 ч.2 ст. 358 ЦПК України не встановлено, вважаю, що слід відмовити у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Василенко Наталії Станіславівни на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року.

Керуючись ст. 358 ЦПК України,-

у х в а л и в:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Василенко Наталії Станіславівни на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 14 листопада 2017 року, постановлену під головуванням судді Писанець В.А., про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Козаренко Олександра Сергіївна, про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним, визнання права власності на квартиру - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції як така, що постановлена поза межами судового засідання, набирає законної сили з моменту її підписання суддею, але може бути оскарженау касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя: