РІШЕННЯ

іменем України

"11" серпня 2020 р. 145/1890/19 2/145/234/2020 Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Ратушняка І. О.

за участі секретаря Тихої О.Н.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій вказує, що йому на праві власності на підставі договору купівлі - продажу належить квартира АДРЕСА_1 . Договір купівлі-продажу цієї квартири укладений 01 квітня 1992 року між ним та Тиврівською МДМПК-53 в особі ОСОБА_3 , посвідчений нотаріально державним нотаріусом Тиврівської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 661.

Договір купівлі-продажу зареєстрований в КП «ВООБТІ» 21.05.1992 року.

В квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований син його дружини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач в даній квартирі не проживає більше року.

ОСОБА_2 отримав право на проживання в даному житлі як член його сім`ї, але протягом тривалого часу не користується житлом в належній йому квартирі.

Він має намір розпорядитися належною йому квартирою, але реєстрація відповідача в цьому житлі перешкоджає йому здійснити його права, як власника нерухомості.

Відповідач повнолітній, має свою сім`ю і не має необхідності в проживанні в належній йому квартирі, виїхав разом з сім`єю на постійне проживання за кордон.

Скасувати його реєстрацію в квартирі АДРЕСА_1 добровільно не погоджується, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом.

Просить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати таким, що втратив право користування житлом в належній йому квартирі АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав повністю, просить його задоволити з підстав, викладених у заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлений в установленому законом порядку. Надав суду заяву, в якій просить судове засідання проводити без його участі, позовні вимоги визнає.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задоволити виходячи з наступного.

Квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 , що стверджується договором купівлі-продажу квартири (а.с.3), укладеному 01 квітня 1992 року між ОСОБА_1 та Тиврівською МДМПК-53 в особі ОСОБА_3 , посвідчений нотаріально державним нотаріусом Тиврівської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 661.

Договір купівлі продажу зареєстрований в КП «ВООБТІ» 21.05.1992 року (а.с.4).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Тиврівської селищної ради №780 від 02.10.2019 року (а.с.5) в квартирі по АДРЕСА_2 зареєстрований ОСОБА_2 , але згідно акту від 02.10.2019 року не проживає.

Згідно акту про встановлення факту непроживання ОСОБА_2 від 02.10.2019 року відповідач зареєстрований в даному будинку, але не проживає (а.с. 6).

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-709цс16, зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь - яких усунень свого порушеного права від будь - яких осіб будь - яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України Верховний Суд України дійшов висновку про те, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

За таких обставин, зважаючи на те, що ОСОБА_2 понад рік в належному позивачу житловому будинку не проживає, беручи до уваги те, що він не оплачує комунальні послуги, не несе витрат по утриманню квартири та не приймає участь у спільному побуті та враховуючи вищезазначену правову позицію ВСУ, позов підлягає до задоволення.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, ст.ст.16, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

ухвалив:

Позов задоволити.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати таким, що втратив право користуванням житловим приміщенням в належній ОСОБА_1 квартирі АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Вінницького апеляційного суду через Тиврівський районний суд протягом 30 днів з дня складання рішення в повному обсязі, тобто з 12.08.2020 року.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його складання або проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу на рішення суду буде подано протягом тридцяти днів з дня вручення повної копії судового рішення.

Суддя Ратушняк І. О.