Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/1190/17

05 серпня 2020 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.,

секретарів: - Шпитко М.І., Нагорняк Г.М.,

з участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача, адвоката: - Романка В.М.,

відповідача: - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Надвірна справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Переріслянська сільська рада ОТГ, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИВ:

08.06.2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 27.06.2017 року залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Гаврилівську сільську раду, Надвірнянського району, Івано-Франківської області.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 26.01.2018 року замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Гаврилівську сільську раду, Надвірнянського району, Івано-Франківської області на Переріслянську сільську раду ОТГ, Надвірнянського району, Івано-Франківської області.

Свої позовні вимоги позивач ОСОБА_1 мотивує тим, що її батько ОСОБА_3 був головою колгоспного двору і йому згідно Статуту колгоспу з присадибного фонду колгоспу за рішенням загальних зборів було виділено присадибну ділянку площею 0,28 га по АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку, господарських будівель та ведення на ньому підсобного господарства, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок від 12.02.1988 року, записами в погосподарських книгах за 1991-1995 роки, довідкою сільської ради від 26.04.2017 року та ст. 4 Примірного статуту колгоспу 1969 року. Зазначає, що після смерті батьків за рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19.10.2015 року вона стала власником спадкового домоволодіння, право на яке 28.03.2016 року вона зареєструвала в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується інформаційною довідкою. Рішенням Гаврилівської сільської ради Надвірнянського району, Івано-Франківської області від 26.05.2016 року їй було надано дозвіл на виготовлення документації для приватизації даної земельної ділянки площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку та на 0,18 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 . Вказує, що при обстеженні земельної ділянки виявилось, що частину заїзду та частину її земельної ділянки самовільно захопила сусідка - відповідач по справі ОСОБА_2 , але за допомогою сільської ради остання добровільно розібрала огорожу та віддала їй самовільно захоплену частину землі в районі заїзду, добровільно розширивши заїзд з 2 м до 6, 66 м. Водночас, позаду її господарських будівель земельну ділянку розміром 10 м шириною та 36,6 м довжиною, загальною площею 0,0366 га відмовилася добровільно повернути та чинить їй перешкоди в користуванні вищезазначеною земельною ділянкою. Згідно акту комісії Гаврилівської сільської ради, Надвірнянського району, Івано-Франківської області від 10.05.2017 року та схеми, було констатовано, що відповідач ОСОБА_2 фактично користується земельною ділянкою площею біля 0,20 га, коли за документацією числиться 0,08 га, а в неї значно менше землі чим числиться, а також рекомендовано звернутися для вирішення даного спору до суду. Також вказала, що при переобмірі обох земельних ділянок представником землевпорядної організації було встановлено, що в її користуванні залишилось земельна ділянка загальною площею 0,2137 га , а відповідач ОСОБА_2 користується земельною ділянкою площею 0,1853 га, що підтверджує, що їй не вистачає 0,0737 га землі, а у відповідача ОСОБА_2 зайві 0,1053 га землі, в зв`язку з чим вона звернулася до суду з даним позовом.

Просить зобов`язати ОСОБА_2 , жительку АДРЕСА_2 не чинити їй перешкод в користуванні та приватизації земельної ділянки позаду її господарських будівель шириною 10 м та довжиною 36,6 м, загальною площею 0,0366 га, та стягнути з відповідача судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Романко В.М. заявлені позовні вимоги підтримали повністю з підстав, які наведені в позовній заяві та просили позов задоволити. Представник позивача - адвокат Романко В.М. суду пояснив, що суміжний землекористувач - відповідач ОСОБА_2 самовільно заволоділа частиною земельної ділянки, яка належить позивачу ОСОБА_1 та протиправно користується нею, на зауваження щодо звільнення зайнятої частини земельної ділянки остання не реагує. А тому просить зобов`язати ОСОБА_2 не чинити позивачу перешкод в користуванні та приватизації ОСОБА_1 земельної ділянки позаду її господарських будівель шириною 10 м та довжиною 36,6 м загальною площею 0,0366 га.

Відповідач ОСОБА_2 просила відмовити в задоволенні позову, оскільки вважає його безпідставним і суду пояснила, що дійсно між нею та позивачем ОСОБА_1 тривалий час існує спір щодо їхніх суміжних ділянок, однак вона не чинить перешкод у користуванні позивачем її земельною ділянкою.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 суду пояснив що між сторонами тривалий час існує спір з приводу користування земельними ділянками. Земельна комісія провела обміри обох земельних ділянок, однак вирішити спір в добровільному порядку не виявилося за можливе. В подальшому від заступника Переріслянської ОТГ Непеляк В.Д. поступило клопотання в якому просить продовжувати та завершувати розгляд даної справи без участі їхнього представника. В прийнятті рішення по даній справі покладається на розсуд суду.

Суд, вислухавши пояснення сторін, представника позивача, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи та за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Частиною 2 ст.13 ЦК України передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримувалися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Зі змісту ст.81 ЦПК України випливає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 19.10.2015 року та Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №56483541 є власником спадкового домоволодіння, після смерті її батька ОСОБА_3 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.4-12).

Рішенням 5 сесії 7 скликання Гаврилівської сільської ради, Надвірнянського району, Івано-Франківської області №104-5/206 від 26.05.2016 року надано дозвіл позивачу ОСОБА_1 на виготовлення документації по проекту відведення на земельну ділянку площею 0,1000 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , за рахунок земель житлової та громадської забудови в межах населеного пункту та на земельну ділянку площею 0,1800 га - для особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 та рекомендовано замовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , і для ведення особистого селянського господарства в ліцензованій організації і представити на затвердження сесії Гаврилівської сільської ради ( а.с.13).

Згідно довідки Гаврилівської сільської ради, Надвірнянського району, Івано-Франківської області №494 від 26.04.2017 року в погосподарській книзі №2 за 1991-1995 рр. відображено облікування земельної ділянки площею 0,2800 га за гр. ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , майно якого успадковано ОСОБА_1 , тобто позивачем по справі ( а.с.14).

З`ясовано також, що відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 03.06.1985 року та згідно свідоцтва про право власності на жилий будинок від 12.02.1988 року належить житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_2 ( а.с.81-83).

Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії І-ІФ №011142 від 10.04.2003 року відповідач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,79 га, яка розташована на території с. Гаврилівка, ур. «Губчин» Гаврилівської сільської ради і призначена для ведення товарного сільсько-господарського виробництва ( а.с.80).

Відповідачу ОСОБА_2 та члени її сім`ї користуються земельною ділянкою площею 2,1600 га, з яких: для ведення особистого підсобного господарства 1,2900 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель 0,0800 га в тому числі володіє земельним паєм площею 0,7900 га, що стверджується довідкою № 620 від 13.03.2018 року, виданою Гаврилівською сільською радою, Надвірнянського району, Івано-Франківської області ( а.с.78).

Відповідно до ст. 79 ЗК України визначено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на водні об`єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб. Право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Відповіднодо ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

В силу вимог ч. ч. 1, 2, 3 ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Статтею 106 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Також в судовому засіданні встановлено, що спір з приводу користування позивачем земельної ділянки, що знаходиться в АДРЕСА_2 , існує між сторонами тривалий час.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; відшкодування заподіяних збитків.

Частиною 1 статті 153 Земельного кодексу України встановлено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з ст. 189 Земельного кодексу України самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюється сільськими, селищними, міськими, районними та обласними радами.

Відповідно до ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферіземельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, вирішує земельні спори щодо меж земельних ділянок за межами населених пунктів, розташування обмежень у використанні земель та земельних сервітутів. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК).

Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Так, згідно акту земельна комісія в складі голови земельної комісії ОСОБА_5 ,членів земельної комісії - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , землевпорядника ОСОБА_8 від 03.04.2017 року провела обміри земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Земельна ділянка ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 : ширина земельної ділянки 18 м, довжина 56 м, площа земельної ділянки - 0,10 га. Земельна ділянка ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 : ширина земельної ділянки 31,40 м зі сторони АДРЕСА_5 , 40 м, довжина земельної ділянки -78, 50 м, площа земельної ділянки 0, 2355 га. До земельної ділянки ОСОБА_1 проходить дорога з АДРЕСА_2. Біля дороги в сторону господарства ОСОБА_2 знаходилася земельна ділянка ОСОБА_1 . Дану земельну ділянку площею 0,06 га ОСОБА_2 пригородила - поставила на ній штахетну огорожу. Земельна комісія провела обміри земельної ділянки ОСОБА_2 і ОСОБА_1 . Земельна комісія встановила, що ОСОБА_2 повинна розібрати огорожу і встановити її на своїй земельній ділянці. В разі невиконання рішення земельної комісії справа може розглядатися в судовому порядку ( а.с.71).

Крім того, згідно акту земельна комісія Гаврилівської сільської ради, Надвірнянського району в складі членів комісії ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , землевпорядника ОСОБА_8 від 10.05.2017 року провела обміри земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Земельна ділянка ОСОБА_2 згідно будівельного паспорта повинна становити 0,08 га, а становить 0,20 га. Громадянка ОСОБА_2 огорожу, яка веде до господарства ОСОБА_1 розібрала, але позаду господарських будівель ОСОБА_2 знаходиться земельна ділянка ОСОБА_1 площею 0,036 га. Правовстановлюючих документів на землю не має ні в ОСОБА_2 , ні в ОСОБА_1 . Земельною комісією рекомендовано вирішити даний земельний спір в судовому порядку, так як виїзд земельної комісії на місці в с. Гаврилівка не дає ніякого вирішення даної проблеми (а.с.15).

В зв`язку з неможливістю врегулювати даний спір з приводу користування земельними ділянками за клопотанням представника позивача ОСОБА_10 ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20.11.2018 року зобов`язано Переріслянську сільську раду об`єднаної територіальної громади створити земельну комісію із залученням інших фахівців у цій галузі та в присутності сторін провести обстеження (обміри) земельних ділянок, які є в користування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , перевірити чи не чиняться відповідачем позивачу перешкоди в користуванні та приватизації земельних ділянок, загальною площею 0,0366 га, якщо чиняться перешкоди, то яким саме способом, а також вказати правовий статус спірних земельних ділянок.

На виконання вищевказаної ухвали 23.10.2019 року був здійснений виїзд комісії Переріслянської сільської ради ОТГ із залученням сертифікованих інженерів землевпорядників. Згідно акту обстеження меж суміжних земельних ділянок користувачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 23.10.2019 року комісії в складі в.о. старости с. Гаврилівка ОСОБА_11 , депутатів с. Гаврилівка Переріслянської сільської ради ОТГ ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , головних спеціалістів Переріслянської сільської ради ОТГ ОСОБА_4 , ОСОБА_14 із залученням сертифікованих інженерів землевпорядників ОСОБА_15 та ОСОБА_16 в присутності зацікавлених осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_17 було проведено обстеження земельних ділянок гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , інженерами землевпорядниками ОСОБА_15 та ОСОБА_16 здійснено обміри земельних ділянок по існуючих межах і в результаті обстеження встановленого наступне: гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 використовують земельні ділянки без правовстановлюючих документів. Матеріали інвентаризації та будь-які інші матеріали, що підтверджують точні розміри земельних ділянок відсутні. На час обстеження видимих перешкод щодо використання спірної земельної ділянки не виявлено ( а.с.112).

Також, в судовому засіданні оглянуто схему земельних ділянок, які знаходяться в користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та фотографії спірних земельних ділянок, які долучені Переріслянською сільською радою ОТГ до акту обстеження меж суміжних земельних ділянок користувачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ( а.с.113-117).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, суд констатує, що порушення, в значенні цього слова, по своїй суті є відхиленням від правил, відступ від законів, невідповідність нормам.

Перешкоди в розумінні їх чинення, являють собою навмисні дії когось (фізичної та/або юридичної особи).

В матеріалах справи, на час розгляду справи, відсутні докази, як того вимагає ЦПК України, щодо чинення відповідачем ОСОБА_2 перешкод позивачу ОСОБА_1 у користуванні та приватизації земельної ділянки позаду її господарських споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 .

З огляду на всі зазначені вище, повно та всебічно з`ясовані обставини, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, щостороною позивача в судовому засіданні не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів які б підтверджували наявність перешкод ОСОБА_1 у користуванні та приватизації земельної ділянки позаду її господарських споруд, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 , і що такі перешкоди чиняться саме відповідачем ОСОБА_2 , а тому позовні вимоги ОСОБА_1 до задоволення не підлягають з мотивів їх недоведеності.

У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України, відсутні.

На підставі ст.ст.3, 19, 78, 91, 103, 107, 152, 153, 158, 185, 193 ЗК України, ст.ст.3, 15, 16, 321, 391 ЦК України, керуючись ст.ст. ст.258, ч.6 ст.259, ст.263, ст.265, ч.1 ст.268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Переріслянська сільська рада ОТГ, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Грещук Р.П.

Повний текст рішення

виготовлено 14.08.2020 року.