Справа № 372/752/20
Провадження № 2-
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2020 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Висоцької Г.В.

при секретарі Ковшобі А.К.

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави в особі Головного управління Національної поліції в Київській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої працівниками ГУ НП в Київській області,

встановив:

02.04.2020 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь компенсацію за заподіяну моральну шкоду у розмірі 10 883 808, 00 гривень з окремого рахунку Державної казначейської служби.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що під час проведення досудового розслідування в межах кримінального провадження № 0000626 від 04.05.2016 року, якетривало зі значним порушенняи строків, навмисною тяганиною, неправомірними рішеннями, діями і тривалою бездіяльністю оперативно-розшукових та органів слідства, зокрема щодо встановлення особи, що вчинила злочин, йому, як потерпілій особі, завдано значної моральної шкоди, розмір якої, з урахуванням характеру, обсягу заподіяних страждань, часу їх тривалості (в період з 04.05.2016 по 14.06.2019 року) становить 10 883 808,00 грн.

З огляду на зазначені обставини, позивач просив суд захистити його конституційне право на компенсацію моральної шкоди, спричинену винесенням незаконних рішень, діями та неправомірною бездіяльністю окремих працівників Обухівського ВП ГУ НП в Київській області під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000626 від 04.05.2016 року, застосувавши при розгляді позову практику Європейського суду з прав людини і національного суду України, визнавши наявність порушення обов`язку держави-відповідача в особі її правоохоронних органів по захисту особи, суспільства та держави визначеного ст.ст. 2, 8, 9 КПК України та ст. 2 Конвенції, в зв`язку з не проведенням ефективного та незалежного розслідування факту спричинення потерпілому ОСОБА_1 середньої тяжкості тілесних ушкоджень в «розумні» строки, наслідком якого стало закриття кримінального провадження і звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвалою судді від 26.02.2020 року відкрито провадження у справі за загальними правилами позовного провадження та призначено справу до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 03.06.2020 року замінено відповідачів начальника ГУ Національної поліції в Київській області Нєбитова Андрія Анатолійовича на належного відповідача Державу в особі Головного Управління Національної поліції в Київській області, а відповідача Голову Державної казначейської служби України Слюз Тетяну Ярославівну замінено на належного відповідача Державну казначейську службу України.

Ухвалою суду від 13.07.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві та письмових запереченнях на відзив.

Представник відповідача, в особі Головного Управління Національної поліції в Київській області, в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив на позовну заяву, в якій просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на їх безпідставність, недоведеність та необгрунтованість, оскільки позивач не навів в позовній заяві фактів на підтвердження спричинення йому моральної шкоди неправомірними діями чи бездіяльністю органу досудового розслідування. Справу просили розглядати у відсутність їхнього представника.

Представник відповідача, Державної казначейської служби України, в судове засідання не з`явився, про день, час і місце слухання справи повідомлявся належним чином, заперечень щодо позову, відзиву та клопотань про відкладення справи до суду не направив, про поважність причин неявки суд не повідомив.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, допитавши свідка. вважає позов таким, що підлягає частковому задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03 травня 2016 року в місті Обухів Київської області, ОСОБА_2 в порушення п. п. 1.5, 2,3 б, д, та п. 16.11 Правил дорожнього руху в України, допустив зіткнення з потерпілою особою ОСОБА_1 , що рухався на велосипеді по головній дорозі по вулиці Київська, після чого втік з місця події. Внаслідок ДТП, відповідно висновку № 25 від 27.04.2018 року судово-медичного експерта ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому заднього краю суглобової великогомілкової кістки із зміщенням відламків, за критерієм тривалого розладу здоров`я понад 21 день відносяться до середнього ступеню тяжкості.

За фактом ДТП та за заявою ОСОБА_1 від 03.05.2016 року було відкрито кримінальне провадження № 0000626 від 04.05.2016 року.

23.06.2016 року постановою слідчого СВ Обухівського ВП ГУ НП в Київській області, старшого лейтенанта Марюхни В.О.кримінальне провадження № 0000626 від 04.05.2016 року було закрите у зв`язку з відсутністю в діянні невстановленого водія кваліфікуючої ознаки складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України - спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, оскільки згідно судово-медичної експертизи № 79 від 15.06.2016 року потерпілим ОСОБА_1 отримано легкі тілесні ушкодження. Вказана постанова скасована ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду Київської області від 17.03.2017 року за скаргою ОСОБА_1 з мотивів її необґрунтованості та передчасності, а кримінальне провадження повернуто до Обухівського ВП ГУ НП в Київській області для подальшого розслідування.

30.12.2016 року слідчим СВ Обухівського ВП ГУНП в Київській області Марюхною В. О. знов прийнято рішення про закриття кримінального провадження, яке скасоване ухвалою слідчого судді Обухівського районного суду від 21.03.2017 року.

21.07.2017 року слідчим СВ Обухівського ВП ГУНП в Київській області Марюхною В. О. втретє прийнято рішення про закриття кримінального провадження, яке скасоване процесуальним керівником прокурором Обухівського відділу Києво-Святошинської прокуратури у зв`язку із неповнотою досудового розслідування.

05.09.2017 року постановою слідчого СВ Обухівського ВП ГУ НП в Київській області, старшого лейтенанта Марюхни В.О.кримінальне провадження № 0000626 від 04.05.2016 року було закрите вчетверте у зв`язку з відсутністю в діянні невстановленого водія кваліфікуючої ознаки складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України - спричинення потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, оскільки згідно судово-медичної експертизи № 79 від 15.06.2016 року потерпілим ОСОБА_1 отримано легкі тілесні ушкодження. Вказана постанова скасована постановою прокурора відділу Києво-Святошинської місцевої прокуратури Київської області від 16.11.2017 року з мотивів з мотивів необ`єктивного та неповного проведення досудового розслідування, а кримінальне провадження повернуто до Обухівського ВП ГУ НП в Київській області для організації подальшого розслідування.

Як вбачається із аналізу постанов слідчого СВ Обухівського ВП ГУ НП в Київській області Марюхни В. О. всі ухвалені ним постанови про закриття кримінального провадженні ідентичні за змістом, підставою для закриття зазначено отримання ОСОБА_1 легких тілесних ушкоджень, які не утворюють складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК україни.

При цьому, як зазначає позивач, і не спростовано відповідачем, він неодноразово звертався до слідчого Марюхни В. О. із проханням призначити судово-медичну експертизу повторно за результатами його лікування, на що отримував усні відмови. ОСОБА_1 намагався власними силами за власні кошти пройти медичну експертизу, проте через відмову медичної установи надати йому у розпорядження медичну документацію (а. с. 171-172), не зміг реалізувати вказаний намір. На прохання, адресоване до слідчого Марюхни В. О., витребувати в медичному закладі медичну документацію, теж отримував чисельні усні відмови без будь-якого обґрунтування.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 тривалий час після скоєння дорожньо-транспортної пригоди перебував лише у процесуальному статусі заявника, що позбавляло його гарантій та прав потерпілого відповідно до норм КПК України. Так, слідчий Філоненко О. О. в письмовій відповіді ОСОБА_1 від 26.03.2018 року зазначає, що останній не є стороною кримінального провадження, тому позбавлений права подавати клопотання та ознайомлюватися із матеріалами кримінального провадження у відповідності до ст. ст. 220 - 221 КПК України (а. с. 167). І лише після заміни слідчого у вказаному кримінальному провадженні з Марюхни В. О. на слідчого Філоненка О. О., останнім постановою від 04.04.2018 року була призначена судово-медична експертиза, за результатами якої від 27.04.2018 року у ОСОБА_1 виявлені тілесні ушкодження у вигляді перелому заднього краю суглобової поверхні правої великогомілкової кістки, перелому верхівки головки правої малогомілкової кістки зі зміщенням відламків, які належать до середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я понад 21 день.

Позивачем неодноразово оскаржувалась бездіяльність слідчих органів, окрім цього, позивач, залишивши надію відшукати справедливість в органі поліції за місцем скоєння злочину (позивач тільки до слідчого Філоненка О. О. звертався із письмовими клопотаннями 10 разів за період з 29.01.2019 року по 15.05.2019 року, не отримавши жодного разу відповіді), був змушений звертатися із скаргами до Києво-Святошинської місцевої прокуратури (а. с. 173-181), Прокуратури Київської області (а. с. 41-43, 182-187), слідчих суддів Обухівського районного суду Київської області (а. с. 53-56), Головного слідчого управління національної поліції України (а. с. 110-113), Генерального прокурора України (а. с. 188-191), Уповноваженого ВРУ з прав людини (а. с. 192 -194), народних депутатів України (а. с. 195-197). При цьому, як вбачається із відповідей на звернення ОСОБА_1 компетентними органами констатовані факти неодноразового порушення слідчим норм КПК України, порушення розумних строків розслідування, ігнорування останнім вказівок та приписів процесуального керівника, за наслідками дій якого розпочата службова перевірка відносно відповідальних службових осіб.

Досудове розслідування вказаного кримінального провадження та встановлення особи, яка вчинила злочин, тривало майже три роки, при цьому ОСОБА_1 без будь-яких обґрунтованих підстав для цього не визнавався потерпілим, тобто слідчий Обухівського ВП ГУ НП в Київській області, як повноважна посадова особа, яка представляє державу, цинічно ігнорував факт отримання позивачем середньої тяжкості тілесних ушкоджень, ухвалюючи чотири рази рішення про закриття кримінального провадження, стверджуючи про наявність у заявника легких тілесних ушкоджень.

14.06.2019 року ухвалою Обухівського районного суду Київської області за клопотанням обвинуваченого ОСОБА_2 його звільнено від кримінальної відповідальності та закрито кримінальне провадження № 0000626 від 04.05.2016 року за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної та матеріальної шкоди залишено без розгляду.в

Як зазначав позивач в судовому засіданні після закриття кримінального провадження за закінченням строку притягнення особи до кримінальної відповідальності він відчув гостре почуття несправедливості через те, що ОСОБА_2 через неефективне досудове розслідування уникнув кримінальної відповідальності, факт нездійснення належної сатисфакції, нездатність держави в особі компетентних органів захистити його права, на яке він розраховував, як потерпілий, змусили його відчути власну безпорадність та незахищеність в сучасних реаліях, почуття пригніченості та нікчемності завдали моральної шкоди та душевних страждань.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода може бути відшкодована (компенсована) будь-яким способом. Найбільш розповсюдженим способом компенсації моральної шкоди є грошова компенсація.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, заподіяна фізичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Згідно ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно Постанови пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено: встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що встановлені обставини свідчать про надмірну тривалість, неефективність досудового розслідування у справі та порушення прав ОСОБА_1 , як потерпілого в цьому кримінальному провадженні.

Надмірна тривалість кримінального провадження та, як наслідок, уникнення винною особою покарання за завдані тілесні ушкодження позивача, призвела до його моральних страждань, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю заявляти неодноразові вимоги до органів досудового розслідування виконати їх посадові обов`язки; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; перебуванні у напруженому психологічному стані та усвідомленням того, що винна особа уникла відповідальності.

Суд вважає, що внаслідок подій, які призвели до встановлення порушення у цій справі, позивач вочевидь зазнав болю та страждань, і таку шкоду не може бути виправлено самим лише встановленням факту порушення.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд, враховуючи практику ЄСПЛ, принципи розумності та справедливості, вважає справедливим присудити позивачеві у відшкодування моральної шкоди 20 000 грн.

Оцінивши усі обставини цієї справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для покладення на державу обов`язку відшкодувати позивачу завдану йому моральну шкоду у зв`язку з неефективністю ведення досудового розслідування кримінальної справи, у якій позивач є потерпілим. Держава є відповідальною за ефективність тієї системи органів, що створені нею для виконання тієї чи іншої публічно-каральної функції. Держава бере участь як у приватних, так і публічних відносинах. У правових відносинах держава розглядається як цілісний орган, усі структурні підрозділи якого мають ефективно функціонувати. У ситуації, коли одні органи держави здійснюють із порушенням усіх розумних строків досудове розслідування, а інші органи цієї держави надають різноманітні адміністративні послуги обвинуваченому суд зробив висновок про неефективність досудового розслідування, в якому позивач є потерпілим. Судом враховано, що в остаточному висновку за результатами кримінального правопорушення воно завершено для обвинуваченого за нереабілітуючими підставами, не у зв`язку із відсутністю у його діях складу злочину, а навпаки, у зв`язку зі спливом давності притягнення до кримінальної відповідальності. Такий результат став наслідком неефективного досудового розслідування, проведеного з порушенням розумних та об`єктивно необхідних строків.

При ухваленні рішення по справі судом врахована правова позиція Верховного суду № 585/724/19.

Відшкодування моральної шкоди має бути здійснено Державою в особі Головного управління Національної поліції в Київській області, оскільки шкода завдана в результаті неналежних дій працівників Головного управління Національної поліції в Київській області.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1-19, 76-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 354, 417 ЦПК України

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави в особі Головного управління Національної поліції в Київській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої працівниками ГУ НП в Київській області, задовольнити частково.

Стягнути із Держави в особі Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 20 000 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 17.08.2020 року.

Суддя Г.В.Висоцька