Ухвала

12 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 161/6652/18

провадження № 61-8798ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником Ковальчуком Сергієм Олександровичем , на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 червня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 07 листопада 2019 року за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України», треті особи: філія публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Волинська регіональна дирекція», Волинська обласна організація професійної спілки працівників культури України, про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 05 червня 2020 року засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, яка підписана представником Ковальчуком С. О., на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 червня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 07 листопада 2019 року з пропущенням, передбаченого частиною першою статті 390 ЦПК України строку на касаційне оскарження, оскільки останнім днем строку на касаційне оскарження було 09 грудня 2019 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 порушував питання про поновлення строку на касаційне оскарження, мотивуючи тим, що повний текст постанови Волинського апеляційного суду від 07 листопада 2019 року отримав 21 листопада 2019 року. Також ОСОБА_1 зазначав, що є батьком восьми дітей, п`ятеро з яких є неповнолітніми та повністю знаходяться на утриманні батьків. Дружина позивача знаходиться на обліку в Пенсійному фонді України та перебуває на обліку в департаменті соціальної політики, як малозабезпечена сім`я. Звільнення ОСОБА_1 з роботи фактично позбавило його сім`ю коштів на існування, при тому, що позивач змушений був шукати адвоката для надання правової допомоги за прийнятну суму або на безоплатній основі. Так, у судах першої та апеляційної інстанції його інтереси представляло три адвоката, що зголосились йому допомогти на окремих етапах задля недопущення ще більш скрутного матеріального становища. У зв`язку із скрутними сімейними обставинами та неможливістю підготуватись до касаційного оскарження судових рішень, позивачем було пропущено строк на касаційне оскарження. В подальшому, у зв`язку із оголошенням карантину та дотримання позивачем вимог стосовно ізоляції, підшукування адвоката, який би допоміг підготуватись до касаційного оскарження стало зовсім неможливим. 26 травня 2020 року після послаблення карантину позивач звернувся до адвоката Ковальчука С. О. з проханням допомогти підготувати касаційну скаргу і 01 червня 2020 року указаним адвокатом отримано від позивача поштою копії оскаржених судових рішень, що підтверджується копією конверта, адресованого 20 травня 2020 року ОСОБА_1 (Волинська область) Ковальчуку С. О. (Київська область), та в подальшому підготовлено касаційну скаргу.

Однак, ОСОБА_1 не надавав будь-яких належних доказів того, що він був позбавлений можливості звернутися з касаційною скаргою в межах строку на касаційне оскарження або хоча б у розумний строк.

Ухвалою Верховного Суду від 17 червня 2020 року указані ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження визнано неповажними, а касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для надання особі, яка подала касаційну скаргу, права звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням інших підстав для його поновлення та подавши відповідні докази, а також для усунення інших недоліків.

У липні 2020 року на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 17 червня 2020 року ОСОБА_1 подано клопотання, яке підписано представником Ковальчуком С. О. , про поновлення строку на касаційне оскарження. Клопотання мотивовано тим, що Конституція України в частині забезпечення права особи на правову допомогу відповідає положенням міжнародно-правових актів, ратифікованих Україною, щодо права кожної фізичної особи на правову допомогу і вільний вибір адвоката, який надає таку правову допомогу. Звільнення позивача з місця роботи (поновлення на якій є предметом розгляду даної справи) фактично позбавило сім`ю коштів на «нормальне» існування, при тому, що позивач був змушений підшукувати адвоката, який зможе надати йому правову допомогу або за прийнятну суму або і зовсім на безоплатній основі. На різних етапах судової справи позивач був змушений шукати правової допомоги в різних адвокатів, які за домовленістю з позивачем зголосились йому допомогти на окремих етапах, задля недопущення ще більш скрутного матеріального становища своєї сім`ї. У зв`язку з скрутними сімейними обставинами та неможливістю самостійно підготуватись до касаційного оскарження судових рішень позивачем було пропущено встановлений ЦПК України строк на касаційне оскарження. В подальшому, у зв`язку із оголошенням карантину та дотриманням позивачем вимог стосовно ізоляції, підшукування адвоката, який би допоміг підготуватись до касаційного оскарження стало зовсім неможливим. 26 травня 2020 року після послаблення карантину позивач звернувся до адвоката Ковальчука С. О. з проханням допомогти підготувати касаційну скаргу так як об`єктивної можливості звернутись раніше у нього не було. 01 червня 2020 року адвокатом отримано від позивача поштою копії оскаржених судових рішень та підготовлено касаційну скаргу.

Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року). Внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Аналіз наданих пояснень на обґрунтування пропуску строку звернення до суду касаційної інстанції зі скаргою свідчить, що вказані підстави не можна вважати поважними, оскільки ОСОБА_1 не надано будь-яких належних доказів того, що він був позбавлений можливості звернутися з касаційною скаргою в межах строку на касаційне оскарження або хоча б у розумний строк.

Аналіз змісту клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження свідчить, що ОСОБА_1 був обізнаний про апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції, зокрема, приймав участь з представником у судових засідання у суді апеляційної інстанції. Саме по собі подання касаційної скарги після спливу майже 6 місяців з моменту ухвалення оскарженої постанови суду апеляційної інстанції, підтверджує лише те, що позивач не був заінтересований у оскарженні судових рішень.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (MPP GOLUB v. UKRAINE, № 6778/05, ЄСПЛ, від 18 жовтня 2005 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Відповідно до частини третьої статті 393, пункту 4 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

Таким чином, оскільки наведені ОСОБА_1 у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 червня 2019 року та постанови Волинського апеляційного суду від 07 листопада 2019 року є неповажними, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 260, 393, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 червня 2019 року та постанову Волинського апеляційного суду від 07 листопада 2019 року за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України», треті особи: філія публічного акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Волинська регіональна дирекція», Волинська обласна організація професійної спілки працівників культури України, про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков