УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 2-2473/11

провадження № 61-11008ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Карпенко С. О. (судді-доповідача), Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»,

стягувач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Експобанк»,

боржник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Подільський районний відділ держаної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Крилов Андрій Володимирович, на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 21 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 червня 2020 рокуу справі за заявою про видачу дубліката виконавчого листа, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та заміну сторони у виконавчому документі у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Експобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп») звернулося із заявою про видачу дубліката виконавчого листа, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та заміну сторони у виконавчому документі.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 21 лютого 2020 року заяву задоволено частково.

Замінено сторону виконавчого провадження - стягувача Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Експобанк» (далі - ПАТ КБ «Експобанк») його правонаступником - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

У іншій частині заяви відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 21 лютого 2020 року в частині задоволення заяви скасовано і ухвалено у цій частині нове судове рішення.

Заяву ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» про заміну сторони у виконавчому документі задоволено.

Замінено у виконавчому листі № 2-2473/11, виданому 13 серпня 2013 року Подільським районним судом м. Києва, сторону стягувача - ПАТ КБ «Експобанк» його правонаступником - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

Не погоджуючись із ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 21 лютого 2020 року та постановою Київського апеляційного суду від 17 червня 2020 року, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Крилов А. В., 23 липня 2020 року подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначені судові рішення і ухвалити нове, яким у задоволенні заяви відмовити.

Як убачається зі змісту касаційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Крилов А. В., оскаржує судові рішення в частині задоволеної вимоги заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно зі статтею 25 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України Верховний Суд переглядає у касаційному порядку судові рішення, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у пунктах 2 і 3 частини першої статті 389 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Підставою касаційного оскарження ухвали Подільського районного суду м. Києва від 21 лютого 2020 року та постанови Київського апеляційного суду від 17 червня 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Крилов А. В., вказуєнеправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зазначає, що судами попередніх інстанцій не враховано відсутність права вимоги у ПАТ КБ «Експобанк».

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК України ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення суду апеляційної інстанції вбачається, що скарга заявника є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Приймаючи оскаржувану постанову, Київський апеляційний суд виходив із того, що до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» внаслідок укладення договору перейшло право вимоги до боржників ПАТ КБ «Експобанк», у тому числі і за кредитним договором № 215/АК-2007 від 27 листопада 2017 року, укладеним ПАТ КБ «Експобанк» та ОСОБА_1 , що є підставою заміни стягувача.

Скасовуючи ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 21 лютого 2020 року в частині задоволення заяви, суд апеляційної інстанції виходив із того, що суд першої інстанції розглядув справу за відсутності учасника справи, відносно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, що є порушенням

статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Судом апеляційної інстанції за матеріалами справи установлено, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18 грудня 2012 року позов ПАТ КБ «Експобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Експобанк» заборгованість за договором кредиту і забезпечення № 215/АК-2007 від 27 листопада 2017 року у розмірі 548 886,37 грн.

13 серпня 2013 року Подільським районним судом м. Києва видано виконавчий лист.

6 березня 2018 року ПАТ КБ «Експобанк» та ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» укладено договір про відступлення прав вимоги № 50 (далі - договір), відповідно до пункту 2.1. якого банк відступив шляхом продажу новому кредитору належні банку, а новий кредитор набув у обсязі та на умовах, визначених цим договором, право вимоги банку до позичальників, поручителів фізичних осіб та поручителя юридичної особи, зазначених у додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників або які зобов`язані виконати обов`язки боржників за договором кредиту з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до нього згідно реєстру у додатку № 1 до цього договору. Новий кредитор сплатив банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором. Сторони домовились, що відступлення банком новому кредитору прав вимоги за договорами застави, що укладені на забезпечення виконання зобов`язань боржників за основним договором та посвідчені нотаріально, відбувається за окремим договором, який укладається між сторонами одночасно із укладенням цього договору та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до пункту 2.2. договору новий кредитор в день укладення цього договору, але в будь-якому випадку не раніше моменту отримання банком у повному обсязі коштів, відповідно до пункту 4.1. цього договору, набуває усі права кредитора за основними договорами, включаючи, проте не обмежуючись: право вимагати належного виконання боржниками зобов`язань за основними договорами, сплати боржниками грошових коштів, сплати процентів у розмірах, вказаних у додатку № 1 до цього договору, сплати штрафних санкцій, неустойок, передачі предметів забезпечення в рахунок виконання зобов`язань тощо.

Розмір прав вимоги, які переходять до нового кредитора, без врахування штрафних санкцій та неустойок, вказаний додатку № 1 до цього договору. Права кредитора за основними договорами переходять до нового кредитора відповідно до цього договору у обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за виключенням права на здійснення договірного списання коштів з рахунку/рахунків боржників, що надане банку відповідно до умов основних договорів.

Відповідно до додатку № 1 до договору ПАТ КБ «Експобанк» відступило ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» право вимоги, зокрема, до ОСОБА_1 .

На виконанні у Відділі державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві перебувало виконавче провадження № 39751883 з виконання виконавчого листа у даній справі.

ПАТ «КБ «Експобанк» звертався до Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві із заявою, в якій просив надати інформацію про хід виконавчого провадження.

Постановою Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві від 24 червня 2015 року, прийнятою державним виконавцем у виконавчому провадженні № 39751883, виконавчий лист повернуто стягувачу.

Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (див. mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людиниу справі «Сокуренко і Стригун проти України» («Sokurenko and Strygun v Ukraine») від 20 липня 2006 року, заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24).

Згідно змісту статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції, яким скасовано ухвалу суду першої інстанції у відповідній частині, відповідає.

Пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 512 ЦК України у разі вибуття кредитора у зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Продаж прав вимоги за кредитним договором має наслідком зміну кредитора у зобов`язаннях, що узгоджується з приписами статті 512 ЦК України. При цьому за приписами частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, згідно з вимогами законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту

статей 512, 514 ЦК України та статті 442 ЦПК України.

Згідно із частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження.

Передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги є правонаступництвом і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження.

Процесуальне правонаступництво в розумінні зазначеної законодавчої норми допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13 і Велика Палата Верховного Суду не вбачала підстав для відступу від такої позиції, про що зазначила у постанові від 23 січня 2019 року у справі № 803/1273/16 (провадження № 11-771ас18).

Ураховуючи наведені обставини та вимоги законодавства, суд апеляційної дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» у частині заміни сторони стягувача у виконавчому листі і правильно застосував до спірних правовідносин статтю 442 ЦПК України.

Виходячи зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень, касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Крилов А. В.,на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 21 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 червня 2020 рокує необґрунтованою, додержання норм процесуального права судом апеляційної інстанції є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, Верховний Суд виходить із того, що у даній справі сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованого та правильного висновку суду апеляційної інстанції.

Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції, яким скасовано ухвалу суду першої інстанції в частині задоволення вимог заяви, є законним і обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм процесуального права й підстави для його скасування відсутні, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Крилов А. В., на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 21 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 червня 2020 року суд відмовляє.

Керуючись статтями 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Крилов Андрій Володимирович, на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 21 лютого 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 червня 2020 року у справі за заявою про видачу дубліката виконавчого листа, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та заміну сторони у виконавчому документі у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Експобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити адвокату Крилову Андрію Володимировичу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук

М. Ю. Тітов