Житомирський апеляційний суд
Справа №295/1614/20 Головуючий у 1-й інст. Перекупка І. Г.
Категорія 83 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Шевчук А.М., Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання: Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу №295/1614/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Житомирській області про скасування арешту майна

за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції у Житомирській області на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 березня 2020 року, яке ухвалене суддею Перекупкою І.Г. в м. Житомирі

встановив:

В лютому 2020 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, на обґрунтування якого зазначив, що 11 липня 2016 року слідчим суддею Богунського районного суду м. Житомира в межах кримінального провадження №0003615 у справі № 295/9239/16-к накладено арешт на його майно, а саме: будівлю магазину, загальною площею 207,5 кв.м, літ. «А», розташованого в будинку АДРЕСА_1 .

Постановою прокурора Житомирської місцевої прокуратури від 02.09.2016 року кримінальне провадження № 0003615 від 09.07.2014 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення. Таким чином, закриття кримінального провадження зумовлює наслідки пов`язані із припиненням відповідних процесуальних правовідносин, та є підставою для скасування усіх процесуальних заходів, які були вжиті в даному кримінальному провадженні. Отже арешт та заборона відчуження майна, що були накладені ухвалою слідчого судді підлягають скасуванню, оскільки порушують право власності позивача щодо користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 10 березня 2020 року позов задоволено. Вирішено скасувати арешт та заборону відчуження, що накладений ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 11.07.2016 р. у справі №295/9239/16-к на будівлю магазину, загальною площею 207,5 кв. м., літ. «А», розташованого в будинку АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Слюсар В.В. 18.04.2008 р. № 1832, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 18.04.2008 р. за № 2846187, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видано та зареєстровано Житомирським обласним державним комунальним підприємством по технічній інвентаризації 22.04.2008 р. за р. № 7755937.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції у Житомирській областіподало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог. На обґрунтування доводів зазначає, що судом не взято до уваги той факт, що прокурором Житомирської місцевої прокуратури за результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0003615 02.09.2016 року було прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, з одночасним прийняттям рішення в межах своїх повноважень, передбачених ч.3 ст. 174 КПК України, про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 11.07.2016 року. Таким чином, сам факт скасування арешту на об`єкт нерухомого майна позивача вже відбувався 02.09.2016 року в порядку визначеному КПК України, а відтак у суду були відсутні будь-які підстави для повторного прийняття рішення про скасування арешту на майно, навіть в порядку цивільного судочинства.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. При цьому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи вірно встановив обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з нормами чинного законодавства. При цьому зазначає, що постанова прокурора про скасування арешту в розумінні положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не є належним документом про скасування обтяжень з реєстру речових прав, що накладені ухвалою слідчого судді.

В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, з невідомих суду причин. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах передбачених ст.367 ЦПК України, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги (ч.2 ст. 377 ЦПК України).

Судом під час розгляду справи було встановлено, що 09 липня 2014 року слідчим відділенням Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003615 за заявою представника ОСОБА_2 щодо можливих неправомірних дій працівників ПАТ «Райффайзен банк Аваль» при укладенні останньою кредитних договорів, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 190 КК України.

В рамках даного кримінального правопорушення 11 липня 2016 року слідчим суддею Богунського районного суду м. Житомира у справі № 295/9239/16-к було накладено арешт на майно, а саме: будівлю магазину, загальною площею 207,5 кв. м., літ. «А», розташованого в будинку АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Слюсар В.В. 18.04.2008 р. № 1832, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 18.04.2008 р. за № 2846187, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видано та зареєстровано Житомирським обласним державним комунальним підприємством по технічній інвентаризації 22.04.2008 р. за р. № 7755937.

Постановою прокурора Житомирської місцевої прокуратури від 02.09.2016 року кримінальне провадження № 0003615 від 09.07.2014 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення.

Одночасно із прийняттям вказаного рішення, прокурором Житомирської місцевої прокуратури у даній постанові прийнято рішення про скасування арешту, накладного слідчим суддею Богунського райсуду м. Житомира від 11.07.2016 року у справі №295/9239/16-к, в тому числі і на будівлю магазину, загальною площею 207,5 кв. м., літ. «А», розташованого в будинку АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_1 .

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що із закриттям кримінального провадження (кримінальної справи) втрачається легітимна мета арешту майна як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження. А тому арешт та заборона відчуження майна, які були накладені ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 11.07.2016 р. у справі № 295/9239/16-к підлягають скасуванню, оскільки порушують право власності позивача вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Проте такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Частиною першою статті 1 КПК України 2012 року встановлено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України.

Правовідносини щодо арешту майна, накладеного в межах кримінального провадження, регулюються главою 17 КПК України 2012 року. За змістом статті 173 цього Кодексу питання про накладення арешту на майно вирішують слідчий суддя або суд.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (частина перша статті 174 КПК України 2012 року)

Отже, у випадках, визначених вказаною статтею, власник або інший володілець майна під час досудового розслідування не позбавлений права звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна.

Згідно із частиною третьою статті 174 КПК України 2012 року прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначене судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові (частина четверта статті 174 КПК України 2012 року).

Втім, частини третя та четверта статті 174 КПК України 2012 року регулюють порядок вирішення питання про скасування арешту майна у двох випадках: судом - за наслідками розгляду кримінальної справи та прокурором - одночасно з винесенням ним постанови про закриття кримінального провадження.

Як встановлено під час розгляду справи, прокурором Житомирської місцевої прокуратури 02.09.2016 року за результатами досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0003615 було прийнято рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Одночасно із прийняттям вказаного рішення, прокурором Житомирської місцевої прокуратури у даній постанові на підставі ч.3 ст. 174 КПК України прийнято рішення про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 11.07.2016 року на будівлю магазину, загальною площею 207,5 кв. м., літ. «А», розташованого в будинку АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_1 .

Тобто, у даному випадку прокурором в межах повноважень, передбачених ч.3 ст. 174 КПК України, дотримано всіх необхідних процесуальних дій та скасовано накладений слідчим суддею арешт на майно, одночасно з прийняттям рішення про закриття кримінального провадження. А відтак у суду першої інстанції не було підстав для повторного прийняття рішення про скасування арешту на майно в порядку цивільного судочинства.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своєму висновку у справі № 727/2878/19 від 30.06.2020 року, відступила від висновку щодо застосування норм права в подібних правовідносинах, сформульованого в пункті 49 постанови від 15 травня 2019 року у справі №372/2904/17-ц, у частині того, що питання про скасування арешту майна, накладеного за КПК України 2012 року, після закриття слідчим кримінального провадження слід вирішувати за правилами цивільного судочинства.

Так Верховний Суд у своїй постанові від 30.06.2020 року у справі № 727/2878/19 зазначив, що згідно із частиною третьою статті 26 КПК України 2012 року слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Окремою формою судової діяльності відповідно до КПК України 2012 року є судовий контроль, який реалізує слідчий суддя, за додержанням законів органами досудового розслідування та прокурором. Зміст і характер судового контролю в межах кримінального процесу пов`язаний передусім із необхідністю забезпечення прав і свобод людини як на стадії досудового розслідування кримінального провадження, так і після його закінчення.

На слідчого суддю покладена функція судового контролю за дотриманням прав і свобод осіб у кримінальному провадженні, зокрема, під час досудового розслідування (пункт 18 частини першої статті 3 КПК України 2012 року), і він наділений повноваженнями накладати арешт на майно та його скасовувати (статті 173 і 174 цього Кодексу). Крім того, у КПК України 2012 року немає заборони ініціювати перед слідчим суддею, коли кримінальне провадження вже закрив слідчий, питання про скасування арешту на майно, накладеного під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді на підставі приписів цього Кодексу. З огляду на вказане, беручи до уваги відсутність у слідчого повноважень, при закритті кримінального провадження самостійно скасувати арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді, Велика Палата Верховного Суду вважає, що для гарантування прав і свобод осіб, на майно яких ухвалою слідчого судді за КПК України 2012 року накладений арешт у кримінальному провадженні, саме слідчий суддя, здійснюючи судовий контроль, повноважний за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна в порядку, передбаченому частиною другою статті 174 цього Кодексу, вирішити питання про скасування такого арешту після закриття слідчим кримінального провадження.

Таким чином, у разі, якщо арешт на майно накладено в порядку, передбаченому КПК України 2012 року, особа, яка вважає, що такими діями порушено її право на майно, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, а останнє закрив своєю постановою слідчий, має право звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту в порядку кримінального судочинства. Такий порядок захисту права на майно є ефективним, оскільки забезпечить відновлення права власника або іншого володільця майна, на яке був накладений арешт слідчим суддею у кримінальному провадженні.

Отже, питання про скасування арешту майна, який накладений за правилами КПК України 2012 року та нескасований після закриття слідчим кримінального провадження, за клопотанням власника або іншого володільця відповідного майна вирішує слідчий суддя в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи, що арешт на дане майно було накладено в кримінальному провадженні за правилами КПК України 2012 року, колегія суддів дійшла висновку про те, що питання про зняття такого арешту необхідно розглядати за правилами кримінального судочинства.

Суд першої інстанції не врахував вищенаведених норм процесуального права, не визначився з характером спірних правовідносин та помилково розглянув дану справу в порядку цивільного судочинства, не врахувавши також ту обставину, що даний арешт було скасовано прокурором у постанові від 02.09.2016 року.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З урахуванням вищевикладеного, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у даній справі.

Оскільки відповідач поніс витрати по сплаті судового збору внаслідок необґрунтованих дій позивача, які пов`язані з подачею безпідставного позову, колегія суддів з урахуванням положень ч.5 ст. 142 ЦПК України дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача 1261 грн. 20 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ч.1 ст. 255, ст. ст. 367, 368, 374, 377, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Житомирській області задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 10 березня 2020 року скасувати.

Провадження у справі № 295/1614/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Житомирській області про скасування арешту майна закрити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Національної поліції у Житомирській області судовий збір в розмірі 1261 грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 серпня 2020 року.

Головуючий Судді