ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 року

м.Суми

Справа №591/5069/16-ц

Номер провадження 22-ц/816/1473/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання -Кияненко Н.М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал»,

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 жовтня 2019 року в складі судді Грищенко О.В., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 01 листопада 2019 року,

в с т а н о в и в:

28 вересня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ «Райффайзен Банк Аваль», ТОВ «ФК «Профіт Капітал», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення юридичних фактів, порушення прав споживача

Свої вимоги мотивував тим, що 06 липня 2007 року між ним та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк Аваль», укладений кредитний договір від 06 липня 2007 року № 014/9804/82/75292. Відповідно до умов вказаного кредитного договору банк зобов`язаний надати йому, як позичальнику, кредитні кошти у розмірі 30000,00 доларів США. Проте 09 липня 2007 року він отримав кредитні кошти у розмірі 25000,00 доларів США. У подальшому, відповідно до умов договору, банк кредитні кошти не видавав. Оскільки відповідач не виконав взяті за себе зобов`язання у частині надання кредитних коштів, вважає, що відповідно до ч. 3 ст. 538 ЦК України має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або у повному обсязі.

Зазначає, що на виконання Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», 05 березня 2015 року він призваний на військову службу до Збройних Сил України, а тому будь-які нарахування за кредитним договором є незаконними. Посилаючись на зазначені обставини та збільшивши позовні вимоги (том 1, а.с. 54-57), ОСОБА_1 просив суд визнати кредитний договір від 06 липня 2007 року № 014/9804/82/75292 укладеним на фактично одержану позичальником кількість грошей; визнати факт порушення його прав, які встановлені Законом України від 27 березня 2014 року № 1169-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» і Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

04 листопада 2016 року третя особа ОСОБА_2 подав позовну заяву про вступ у справу як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні позивача, у якій зазначав, що 03 липня 2007 року між ним та АТ «Райффайзен Банк Аваль» укладений договір поруки. Примірник вказаного договору поруки він не отримував; зі змістом кредитного договору від 06 липня 2007 року № 014/9804/82/75292 ознайомлений не був, оскільки 03 липня 2007 року кредитного договору не існувало, про обсяг відповідальності його не повідомили, умови кредитування йому не відомі, під які відсотки надані кредитні кошти йому не відомо, коли внесені зміни йому не відомо, дата внесення змін не встановлена.

В 2012 році під час розгляду Зарічним районним судом м. Суми справи № 1805/4363/2012 щодо стягнення заборгованості, йому стало відомо, що в первинний Договір поруки від 03 липня 2007 р. були незаконно внесені зміни.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_2 просив суд визнати договір поруки від 03 липня 2007 року таким, що не відбувся.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29 жовтня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 , третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове - про задоволення його позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не обґрунтував свою позицію щодо досліджених обставин справи, не дав оцінки поданим доказам, зокрема, тексту кредитного договору, не послався на нормами закону, проігнорував доречні аргументи позивача. Доводить, що в порушення ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» йому не був вручений один з оригіналів кредитного договору, текст договору не відповідає вимогам чинного законодавства, кредитний договір не був забезпечений іпотекою.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 не оскаржується, а тому, відповідно до положень ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Третя особа ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому підтримала доводи апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_3 , які підтримали доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 липня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/9809/82/75292. Відповідно до п.1. вказаного договору, кредитор надає позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 30000,00 доларів США, а позичальник зобов`язується належним чином використати та повернути кредитору суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно з умовами Договору та Тарифами Банку та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені Договором. Під терміном «не відновлювальна кредитна лінія» розуміється кредитна лінія, при якій при отриманні позичальником повної суми кредитних коштів і досягненні ліміту кредитування видача кредитних коштів позичальнику припиняється незалежно від фактичної суми заборгованості за кредитом на протязі дії договору (т.1, а.с. 7-9, 30-32).

Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору визначено, що кредитні кошти надаються «на споживчі цілі».

Пунктом 4.1. Кредитного договору передбачено відкриття Банком Позичальнику позичкового рахунку за № НОМЕР_1 та надання кредитних коштів, за умови укладення договорів забезпечення, зазначених в п. 2.1. Кредитного договору.

Згідно з п. 3.2. Кредитного договору, надання кредиту, в залежності від обраної програми кредитування, може здійснюватися на розсуд Кредитора з позичкового рахунку Позичальника на його поточний рахунок з можливістю: подальшої видачі готівки через касу Кредитора; безготівкової оплати наданих платіжних документів (доручень) Позичальника.

03 липня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено договір поруки П/75292. Відповідно до п.1.2 сторони договору встановили, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед банком відповідати по борговим зобов`язанням боржника ОСОБА_1 , які виникають з умов кредитного договору № 014/9809/82/75292 від 06 липня 2007 року (т.1, а.с. 63-64).

24 червня 2016 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» (далі - новий кредитор) було укладено Договір відступлення права вимоги, згідно з умовами якого первісний кредитор відступив за плату новому кредитору належні йому «Права вимоги» за кредитним договором, а новий кредитор заміняє первісного кредитора як сторону - кредитора у кредитному договорі та приймає на себе всі його права та обов`язки за кредитним договором (т.1, а.с. 33-37).

Також встановлено, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 10 серпня 2012 року позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Сумської обласної дирекції до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто солідарно на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Сумської обласної дирекції з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в сумі 11800,77 доларів США, що еквівалентно 94217 грн 35 коп (справа № 1805/4363/2012, провадження № 2/1805/1293/2012) (т.1, а.с. 48-49).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 27 листопада 2012 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсними договорів поруки відмовлено у повному обсязі (справа № 1805/9346/12, т.1, а.с. 161-163). Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 17 січня 2013 року вказане рішення залишено без змін (т.1, а.с. 164-165).

Згідно з рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 10 січня 2013 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання недійсним кредитного договору відмовлено за необґрунтованістю. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 13 лютого 2013 року вказане рішення залишено без змін (т.1, а.с. 166-170). Цим рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено обставини, які не підлягають доказуванню в цій справі. Зокрема, встановлено, що за кредитним договором від 06.07.2007 року позичальник ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в розмірі 30000,00 доларів США.

Згідно з рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 20 червня 2014 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про захист прав споживача та визнання недійсними кредитного договору разом з додатками: договором Іпотеки та договором поруки - відмовлено за необґрунтованістю (справа № 591/2983/14-ц, т. 1, а.с. 150-154), яке ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 31 липня 2014 року було залишено без змін (т.1, а.с. 155-160).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 лютого 2010 року позов ПАТ «Райффайзен банк Аваль» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, третя особа: ОСОБА_1 позов банку задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки, трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 50,5 кв.м, загальною площею 79,3 кв.м, шляхом продажу на прилюдних торгах, в рахунок стягнення на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором в сумі 293306 грн 33 коп (т.1, а.с. 175-176).

З висновку експерта від 23 лютого 2015 року № 121 вбачається, що рукописні записи, якими заповнені графи договору поруки № п/75292/2 від 03.07.2007 р., укладеного між ОСОБА_3 та АТ «Райффайзен банк Аваль» (окрім записів номеру договору поруки «П/75292/1» та номеру та дати кредитного договору «014/9809/82/75292», «06» на першому та другому аркуші), виконані ОСОБА_3 , згідно зразків наданих на дослідження. Підписи в графах «Поручитель» у договорі поруки «п/75292/1 від 03.07.2007, укладеного між ОСОБА_3 та АТ «Райффайзен Банк Аваль», виконані ОСОБА_3 , відповідно до зразків наданих на дослідження (т.2, а.с. 24-26).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведені ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, оскільки рішеннями суду, які набрали законної сили, встановлено, що банк повністю виконав взяті на себе зобов`язання та надав ОСОБА_1 кредитні кошти в обумовленому розмірі шляхом перерахування їх з позичкового рахунку на поточний (п. 3.2., п. 4.1. Кредитного договору).

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного.

Обставини, на які посилається і, які просить встановити ОСОБА_1 у справі, яка переглядається, вже були предметом судового розгляду та їм дана оцінка в інших судових рішеннях, які набрали законної сили (за позовами тих самих осіб, щодо яких встановлені ці обставини) і на які обґрунтовано послався суд першої інстанції.

При цьому, суд правильно виходив з того, що відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» не брав участі у розгляді зазначених судом цивільних справ, є безпідставними, оскільки за кредитним договором кредитором є АТ «Райффайзен банк Аваль», яке на підставі укладеного договору № 24062016 від 24 червня 2016 року відступило право вимоги за укладеним договором до боржника ОСОБА_1 ПАТ «Вектор Банк», а воно цього ж дня відступило право вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (т.1, а.с. 33-37, 111-119).

Зі змісту позовних вимог та доводів апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 фактично не погоджується з рішеннями судів, які набрали законної сили, в яких суд давав оцінку укладеному між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 кредитному договору № 014/9809/82/75292 і стягнув заборгованість; відмовив у визнанні недійсним кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не довів обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, зокрема, порушення його прав, встановлених Законом України від 27 березня 2014 року № 1169-VII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» і Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» при нарахуванні заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13, ч. 3 ст. 12, ч. 6 ст. 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки останній не довів належними доказами невиконання банком взятих на себе зобов`язань, передбачених кредитним договором; отримання кредитних коштів не в повному обсязі; порушення відповідачами його прав, встановлених Законом України № 1169-VII від 27.03.2014 р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» і Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення в оскаржуваній частині - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381- 384, 389,390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 жовтня 2019 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина

С.С. Ткачук