22-ц/804/2476/20
266/6459/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2020 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 266/6459/19

Номер провадження 22-ц/804/2476/20

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Мальцевої Є.Є., Пономарьової О.М.,

секретар Галстян Г.Г.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Державне підприємство «Маріупольський морський торговельний порт»

розглянувши у відкритому судовому засідання з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 червня 2020 року, у складі судді Курбанової Н.М., повний текст судового рішення складено 22 червня 2020 року,

у справі за позовом ОСОБА_1

до Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт»

про визнання протиправними дій та наказу від 30 серпня 2018 року № 468, його скасування, стягнення середньої заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, моральної шкоди,

В с т а н о в и в:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

22 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» (далі ДП «ММТП»), в якому просив визнати протиправними дії ДП «ММТП» щодо здійснення нарахування та виплати середньоденної заробітної плати позивачу за період листопад 2018 року серпень 2019 року в розмірі 291,42 грн; визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 30 серпня 2018 року № 468 «Про встановлення коригуючого коефіцієнта»; стягнути з відповідача на користь позивача суму невиплаченої середньої заробітної плати з урахуванням коефіцієнту підвищення за період листопад 2018 року серпень 2019 року у розмірі 102681,30 грн, суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в розмірі 1768,60 грн та моральної шкоди 5000 грн.

В мотивування позову ОСОБА_1 зазначив, що позивача звільнено від роботи на час проходження військової служби за контрактом з посади механізатора (водія-докера) комплексної бригади на вантажно-розвантажувальних роботах ДП «ММТП». Після звільнення його з роботи відповідачем була нарахована компенсація середнього заробітку у розмірі 289,97 грн за робочий день із розрахунку за два попередні місяці роботи, а саме лютий 2015 року - березень 2015 року. На момент призову на військову службу його оклад складав 2 570,00 грн. Після мобілізації його посадовий оклад неодноразово збільшувався, але відповідач, всупереч п. 10 Порядку постанови КМУ № 100 не робив коригування та виплату середнього заробітку з урахуванням підвищених посадових окладів з моменту призову на військову службу. Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 грудня 2018 року у справі № 266/4859/18 задоволено частково його позовні вимоги, стягнуто з відповідача суму компенсації невиплаченого середнього заробітку за період квітень 2015 року - жовтень 2018 року в розмірі 220 418,64 грн.; суму компенсації втрат частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період травень 2015 року - жовтень 2018 року в розмірі 16 718,43 грн., з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті; моральну шкоду у розмірі 1000,00 грн. Судами у справі № 266/4859/18 встановлено, що розмір тарифної ставки за його посадою складає 42,93 грн./год. з 01 вересня 2018 року. Судами також встановлено, що починаючи з 01 квітня 2015 року посадовий оклад механізатора (водія-докера) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах, з якої було призвано позивача на військову службу неодноразово збільшувався, внаслідок чого його відкоригований середньоденний заробіток повинен бути встановлений: з 01 вересня 2018 року 852,52 грн. (коефіцієнт підвищення -1,15001). Всупереч рішенням судів у справі №266/4859/18 та п. 10 Порядку, обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, відповідач виплачує йому збережену середньоденну заробітну плату в розмірі 291,42 грн. (289,97 х 1,005), застосувавши до збереженого заробітку 289,97 грн. за робочий день коефіцієнт коригування на рівні 1,005, відповідно до наказу відповідача від 30.08.2018 року року № 468 «Про встановлення коригуючого коефіцієнта». В той час, як рішеннями судів в справі № 266/4859/18 встановлений коефіцієнт підвищення збереженого його заробітку з 01 вересня 2018 на рівні 1,15001. Таким чином встановлення відповідачем коригуючого коефіцієнту на рівні 1,005 та виплата йому збереженої середньоденної заробітної плати в розмірі 291,42 грн. є незаконною.

Відповідачем при виданні наказу від 30 серпня 2018 року № 468 «Про встановлення коригуючого коефіцієнта» не наведено жодного доказу на підтвердження скрутного фінансового стану, він посилається на скрутне матеріальне становище як на загальновідомий факт без проведення належного аналізу фінансового стану, тому дії відповідача по виданню зазначеного наказу та виплати позивачу збереженого середньоденного заробітку в розмірі 291,42 грн є протиправним.

Враховуючи ті обставини, що рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 грудня 2018 року у справі № 266/4859/18 встановлено, що відкоригований середньоденний заробіток позивача з 01 вересня 2018 року складає 852,52 грн, сума недоплаченої заробітної плати за період часу з листопада 2018 року по серпень 2019 року становить 102681,30 грн.

На підставі ст. 34 Закону України «Про оплату праці», відповідно до п. 4 «Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням терміну їх виплати», затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001 р. № 159, сума компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період прострочки з грудня 2018 року по травень 2019 року складає 1768,60 грн.

Діями відповідача йому була завдана моральна шкода у зв`язку із недоплатою суми збереженого середнього заробітку, чим були порушені його трудові права, яку він оцінює за весь період часу у розмірі 5000,00 грн.

В ході розгляду справи судом представником позивача до суду неодноразово надані заяви про збільшення позовних вимог, остаточна редакція позовних вимог ОСОБА_1 до ДП "ММТП" зводиться до наступного: визнати дії відповідача протиправними щодо здійснення нарахування та виплати середньоденної зарплати, визнати протиправним та скасувати наказ ДП "ММТП" № 468 від 30.08.2018 року "Про встановлення коригуючого коефіцієнта", стягнути з відповідача на його користь суму невиплаченої середньої заробітної плати з врахуванням коефіцієнту підвищення за період з листопада 2018 року по травень 2020 року у розмірі 195 262, 80 гривень, суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 1768, 60 гривень, моральну шкоду у розмірі 5000 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ДП «ММТП» про визнання протиправними дій та наказу від 30.08.2018 р. №468 "Про встановлення коригуючого коефіцієнту", його скасування, стягнення середньої заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ДП «ММТП» на користь ОСОБА_1 суму невиплаченої заробітної плати за період з листопада 2018 року по травень 2020 року у розмірі 138733,68 грн, яка визначена без утримання податків й інших обов`язкових платежів та моральну шкоду у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

Стягнуто з ДП «ММТП» на користь держави судовий збір за позовні вимоги майнового характеру у розмірі 768,40 грн, а також за позовні вимоги немайнового характеру у розмірі 768,40 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Дійшовши висновку про відмову у задоволенні позову щодо протиправності та скасування наказу ДП «ММТП» від 30.08.2018 року №468 «Про встановлення коригуючого коефіцієнта» суд виходив з того, що оскаржуваний наказ про зменшення коригуючого коефіцієнту, прийнятий в межах його компетенції, відповідно до п.8.1 Статуту ДП «ММТП», та погоджений з профспілковим комітетом в особі заступника голови профкому. Інформація про скрутний матеріальний стан є загальновідомим фактом, пов`язаним з проведенням на частині території Донецької та Луганської областей Антитерористичної операції, а з 30.04.2018 року Операції Об`єднаних сил, що призвело до втрати значного об`єму традиційних для даного порту вантажів, господарська діяльність підприємства не є стабільною, що зменшує обсяг перевантажувальних робіт, та як наслідок відображається на прибутку підприємства. Вказані обставини підтверджені звітами про фінансові результати роботи.

Частково задовольняючи вимоги про стягнення сум невиплаченої середньої заробітної плати за період з листопада 2018 року по травень 2020 року, суд, з врахуванням того, що судом визнано законним наказ № 468 від 30 серпня 2018 року «Про встановлення коригуючого коефіцієнта», при визначенні суми заборгованості підприємства перед ОСОБА_1 , застосував коефіцієнт 1,005.

Суд дійшов висновку про те, що встановлення судом коригуючого коефіцієнту у розмірі 1,15001 при розгляді справи № 266/4859/18, стосувалося розрахунків саме по вказаній справі за період з квітня 2015 року по жовтень 2018 року, шляхом арифметичних дій. При цьому зазначений наказ № 468 від 30 серпня 2018 року позивачем не оскаржувався, судом незаконним не визнавався.

Враховуючи, що вимога про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату середньої заробітної плати пов`язана з її реальною виплатою, яка ще не настала, право позивача на виплату компенсації не порушено, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають. Суд також дійшов висновку, що стягнення такої компенсації до виплати заборгованості призведе до неправильного розрахунку її розміру, оскільки відповідно до п. 4 Порядку при визначенні суми компенсації використовується індекс споживчих цін за весь період невиплати грошового доходу.

Враховуючи тривалість моральних страждань, які виразилися в порушенні прав позивача, який здійснюючи свій обов`язок перебуває на військовій службі, протягом тривалого часу не отримував заробітну плату у відповідному розмірі, а тому з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в сумі 1000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

01 липня 2020 року ОСОБА_1 через суд першої інстанції подав апеляційну скаргу на рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу від 30 серпня 2018 року № 468 «Про встановлення коригуючого коефіцієнта», стягнення невиплаченої середньої заробітної плати з урахуванням коефіцієнту підвищення за період листопад 2018 року травень 2020 року у розмірі 195 262,80 грн, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 1768,60 грн, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, просив скасувати рішення суду в оскаржуваній частині та ухвалити у відповідній частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 13 липня 2020 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 20 липня 2020 року справу за позовом ОСОБА_1 до ДП «ММТП» про визнання протиправними дій та наказу від 30 серпня 2018 року № 468, його скасування, стягнення середньої заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 червня 2020 року призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що відповідач є державним підприємством, тому у разі скрутного фінансового стану підприємство повинно мінімізувати свої витрати, скоротити штат адміністративних працівників.

Відповідно до положень статті 14 Закону України «Про оплату праці» норми колективного договору, що допускають оплату праці нижче від норм, визначених генеральною, галузевою (міжгалузевою) або територіальною угодами, але не нижче від державних норм і гарантій в оплаті праці, можуть застосовуватися лише тимчасово на період подолання фінансових труднощів підприємства терміном не більш як шість місяців.

Наказ відповідача № 468 «Про встановлення коригуючого коефіцієнта» на рівні 1,005 видано 30 серпня 2018 року, з дати його застосування минуло більше 6 місяців. Нового наказу про встановлення коригуючого коефіцієнта з посиланням на фінансові труднощі, які продовжуються більше шести місяців, не видавалось.

Судом не враховано обставини, встановлені рішенням у справі № 266/4859/18 та не застосовано з 01.09.2018 року коефіцієнт підвищення 1,15001, та розмір середньоденної заробітної плати у розмірі 852,52 грн.

В той час, як судом першої інстанції у даній справі зазначено, що перерахунок середнього заробітку відповідачем провадиться з урахування підвищення заробітної плати в порту, а саме: з 01.04.2015 року у 1,2 рази (289,97 х 1,2 = 347,96 грн), з 01.10.2015 року у 1,5 рази (347,96 х 1,15= 400,15 грн), з 01.06.2016 року у 1,2 рази (400,15 х 1,2 = 480,18 грн) , з 01.10.2016 року у 1,3 рази (480,18 х 1,3 = 624,23 грн), з 01. 12.2017 року у 1,1 рази (624,23 х 1,1 = 686,65 грн).

Судом у даній справі не враховано, що посадовий оклад підвищувався також з 01 липня 2018 року (37,33 грн/год) і склав 741,32 грн в день (коефіцієнт підвищення 1,07797), та з 01.09.2018 року (42,93 грн/год) -852,52 грн (коефіцієнт підвищення 1,15001).

Таким чином розрахунок середньої заробітної плати позивача зроблено судом першої інстанції невірно, без застосування підвищених окладів позивача з 01.07.2018 року та з 01.09.2018 року, та не врахувавши обставини, встановлені рішенням судів у справі № 266/4859/18.

Висновок суду про залежність виплати компенсації від попереднього нарахування доходу, який не був виплачений, є необґрунтованим та не відповідає положенням Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, а також правової позиції ВСУ, викладеної в постанові при розгляді справи № 21-2003а16 від 11.07.2017 року.

Відзив відповідача на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ДП «ММТП» зазначило, що відповідно до пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, враховуючи фінансові можливості підприємства, було встановлено коефіцієнт коригування заробітної плати з 01 вересня 2018 року. Наказ директора підприємства № 468 від 30 серпня 2018 року щодо встановлення коригуючого коефіцієнту прийнятий в межах його компетенції, погоджений з профспілковим комітетом в особі заступника голови профкому та цілком узгоджується з нормами чинного законодавства, що спростовує доводи позивача щодо неправомірності вказаного наказу. Загальновідомим є факт скрутного матеріального стану підприємства, оскільки останнє пов`язано з проведенням на частині території Донецької та Луганської областей Антитерористичної операції та Операції Об`єднаних сил, що призвело до втрати значного об`єму традиційних для порту вантажів. Рішенням Донецького апеляційного суду від 23 березня 2020 року у справі № 266/6452/19 також встановлено, що Порт правомірно здійснив коригування збереженої заробітної плати на коефіцієнт 1,005, а доводи апеляційної скарги позивача щодо не наведення відповідачем доказів на підтвердження скрутного фінансового стану при виданні наказу від 30 серпня 2018 року № 468 є безпідставними, оскільки інформація про роботу ДП «ММТП» з 2014 року у кризових умовах, пов`язаних з проведенням на частині території Донецької та Луганських областей Антитерористичної операції та анексією АР Крим, є загальновідомим фактом.

Судом правильно здійснений розрахунок суми невиплаченої заробітної плати із застосуванням коефіцієнтів підвищення посадових окладів за період з квітня 2015 року по грудень 2017 року, а коефіцієнти коригування, наведені позивачем у розрахунках, не відповідають коефіцієнтам підвищення посадових окладів, визначених у наказах про підвищення окладів. У липні 2018 року в ДП «ММТП» не відбувалось підвищення посадових окладів, розмір годинної тарифної ставки механізатора (водія - докера) комплексної бригади на вантажно-розвантажувальних роботах ДП «ММТП» не змінювався, а отже у позивача відсутні підстави для включення до розрахунку коефіцієнта підвищення 1,07797 з 01 липня 2018 року.

Безпідставними є і вимоги позивача щодо компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, оскільки вимога про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату середньої заробітної плати пов`язана з її реальною виплатою, яка ще не настала. Право позивача на виплату компенсації не порушено, а стягнення цієї компенсації до виплати заборгованості призведе до неправильного розрахунку її розміру.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що позивач перебуває у трудових відносинах із відповідачем з 1994 року, згідно з наказом заст. директора порту №792/к від 23.11.1994 р. та особовою карткою працівника № 447. З 02.04.2015 року по теперішній час проходить службу у військовій частині № НОМЕР_1 Донецько-Луганського регіонального управління (1категорії) Державної прикордонної служби України.

Наказом директора ДП «ММТП» погодженим в тому числі з заступником голови профкому №468 від 30 серпня 2018 року, з 01 вересня 2018 року в ДП «ММТП» застосовується коригуючий коефіцієнт підвищення при нарахуванні середнього заробітку 1,005, для виплат, що враховується при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищених ставок і посадових окладів, відповідно до наказу по порту «Про підвищення посадових окладів (тарифних ставок) №454 від 28.08.2018 року.

Інформація про скрутний матеріальний стан підтверджена звітами про фінансові результати роботи, з яких вбачається стрімке зниження показників чистого доходу від реалізації продукції за період: 2016 року 1036036 грн; 2017 року, де показник дорівнював 1059063 грн, 2018 року 958971 грн; 2019 року, де показник дорівнює 683539 грн.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04.12.2018 року у справі № 266/4859/18, яке залишено без змін постановою Донецького апеляційного суду від 26.03.2019 року встановлено, що з 01 квітня 2015 року посадовий оклад позивача підвищувався, згідно наведеного позивачем розрахунку, перевіреного судом, з 01 грудня 2017 р. відкоригований середньоденний заробіток позивача повинно бути встановлено у розмірі 687,70 грн, а з 01.09.2018 року 852,52 грн, з врахуванням коефіцієнту 1,15001, а не 1,005, у зв`язку з чим на користь позивача було стягнуто суму недоплаченого середнього заробітку за період з квітня 2015 року по жовтень 2018 року.

Предметом розгляду вказаної справи було стягнення з ДП "ММТП" суми середньої заробітної плати за період з квітня 2015 року по жовтень 2018 року на користь позивача, при цьому наказ № 468 від 30.08.2018 року «Про встановлення коригуючого коефіцієнта», позивачем не оскаржувався, судом незаконним не визнавався. Встановлення судом коригуючого коефіцієнту у розмірі 1, 15001 стосувалося розрахунків саме по вказаній справі, за вказаний в позові період, шляхом арифметичних дій, та виходячи з цього суд прийшов до висновку про наявність заборгованості відповідача перед позивачем. Відповідач рішення суду виконав.

Середньоденний заробіток ОСОБА_2 на час призиву (02.04.2015 року), склав 289,97 грн.

Перерахунок середнього заробітку відповідачем провадився з урахуванням підвищення заробітної плати в порту, а саме: з 01.04.2015 року у 1,2 рази (289,97*1,2=347,96 грн), з 01.10.2015 року у 1,5 рази (347,96*1,15=400,15 грн.), з 01.06.2016 року у 1,2 рази (400,15*1,2=480,18 грн), з 01.10.2016 року у 1,3 рази (480,18*1,3=624,23 грн), з 01.12.2017 року у 1,1 рази (624,23*1,1=686,65 грн).

З 01.09.2018 року до середнього заробітку застосовується коефіцієнт коригування, затверджений наказом по порту 1,005 (686,65*1,005=690,08 грн).

Судом було перевірено розрахунок виплачених позивачу сум збереженої заробітної плати та встановлено, що за період з листопада 2018 року по травень 2020 року у ДП «ММТП» перед позивачем у наявності заборгованість по збереженій та виплаченій йому заробітній платі у сумі 138733,68 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Донецького апеляційного суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Правомірність задоволення частково позову ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди не є предметом даного апеляційного оскарження, в зв`язку з чим законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині апеляційною інстанцією не перевіряється виходячи з меж перегляду справи в порядку апеляції.

У судове засідання суду апеляційної інстанції 14 серпня 2020 року сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (т.2 а.с.1- 4, 6). Позивач направив заяву, в якій просив провести розгляд справи без його участі т.1(а.с.191).

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи судом апеляційної інстанції.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції 29 липня 2020 року та 12 серпня 2020 року представник відповідача Русакова Н.О. надала пояснення аналогічні доводам, викладеним у відзиві на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника відповідача Русакової Н.О., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду частково, з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Донецький апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно частини 3 статті 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до абзацу 1, 3 пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100) обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з абзацом 1 пункту 10 Порядку № 100 у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Отже, на госпрозрахункових підприємствах коригування заробітної плати провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей. Зазначена норма передбачає можливість госпрозрахункового підприємства у випадку скрутного фінансового стану дещо зменшити коефіцієнт коригування, але не позбавляє ці підприємства від коригування.

Зазначеного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 18 лютого 2015 року у справі №6-234цс14 зазначив, що на госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плат та інших виплат здійснюється з урахуванням їх фінансових можливостей, та що таке рішення приймається виконавчим органом підприємства відповідно до повноважень, установлених його статутом.

З наведеного вище вбачається, що чинним законодавством передбачено право підприємства визначати розмір коефіцієнту коригування для встановлення середньої заробітної плати при підвищенні тарифних ставок і посадових окладів

Відповідно до п.8.1. Статуту ДП «ММТП» директор Підприємства самостійно, в межах своєї компетенції, вирішує питання діяльності Підприємства за винятком тих, що віднесені Статутом до компетенції Уповноваженого органу управління та наглядової ради Підприємства; видає накази, розпорядження, дає доручення (вказівки), обов`язкові до виконання для всіх працівників Підприємства, його відокремлених та структурних підрозділів; обирає форми та систему оплати праці, встановлює розміри тарифних ставок, посадових окладів, винагород, надбавок та доплат, на умовах, передбачених колективним договором, з дотриманням норм і гарантій, передбачених чинним законодавством та Галузевою угодою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржуваний позивачем наказ директора ДП «ММТП» № 468 від 30 серпня 2018 року про встановлення коригуючого коефіцієнту, прийнятий в межах його компетенції, відповідно до п. 8.1 статуту ДП «ММТП», та погоджений з профспілковим комітетом в особі заступника голови профкому, а тому ДП «ММТП» як госпрозрахункове підприємство, з урахуванням фінансових можливостей, правомірно здійснив таке коригування.

Інформація про роботу ДП «ММТП» з 2014 року у кризових умовах, пов`язаних з проведенням з 2014 року на частині території Донецької та Луганської областей Антитерористичної операції, а з 30 квітня 2018 року Операції Об`єднаних сил та анексією АР Крим, є загальновідомим фактом.

Зменшення прибутку підприємства підтверджено звітами про фінансові результати роботи, з яких вбачається зниження показників чистого доходу від реалізації продукції за період 2016 року, де показник дорівнював 1 036036 грн. та 2019 року, де показник дорівнює 683 539 грн (т.1 а.с. 106-113).

Наказ № 468 від 30 серпня 2018 року «Про встановлення коригуючого коефіцієнту» прийнятий відповідачем внаслідок скрутного фінансового стану на виконання положень пункту 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Доводи апеляційної скарги, з посиланням на положення статті 14 Закону України «Про оплату праці» щодо застосування дії норм колективного договору, які допускають оплату праці не нижче норм, визначених генеральною, галузевою (міжгалузевою) або територіальною угодами тимчасово, на період подолання фінансових труднощів підприємства терміном не більш як шість місяців, не впливають на правомірність прийнятого відповідачем вказаного наказу та висновок суду про відмову у задоволенні позову про визнання його протиправним та скасування.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправним та скасування наказу № 468 від 30 серпня 2018 року «Про встановлення коригуючого коефіцієнту».

Щодо стягнення невиплаченої середньої заробітної плати.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про оплату праці" організація оплати праці здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на національному рівні; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод; колективних договорів; трудових договорів. Суб`єктами організації оплати праці є: органи державної влади та місцевого самоврядування; роботодавці, організації роботодавців, об`єднання організацій роботодавців або їх представницькі органи; професійні спілки, об`єднання професійних спілок або їх представницькі органи; працівники.

Статтею 4 Закону України "Про оплату праці" встановлено, що джерелом коштів на оплату праці працівників госпрозрахункових підприємств є частина доходу та інші кошти, одержані внаслідок їх господарської діяльності.

Як встановлено судом першої інстанції і не оспорюється сторонами, середньоденний заробіток ОСОБА_1 на час призову 02 квітня 2015 року становив 289,97 грн.

Згідно наказів підприємства «Про підвищення посадових окладів (тарифних ставок): № 142 від 31 березня 2015 року відбулось підвищення існуючого рівня тарифних ставок і посадових окладів працівників порту у штатному розписі - в 1,20 рази; № 501 від 29 вересня 2015 року - в 1,15 рази ; № 236 від 30 травня 2016 року в 1,20 рази; №500 від 27 вересня 2016 року -в 1,30 рази; № 551 від 29 листопада 2017 року - в 1,1 рази; № 454 від 28 серпня 2018 року в 1,15 рази (т.1 а.с.215 - 221).

Разом з тим, наказом № 468 від 30 серпня 2018 року встановлено коригуючий коефіцієнт підвищення 1,005 для виплат, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення тарифних ставок і посадових окладів відповідно до наказу порту «Про підвищення посадових окладів (тарифних ставок)» № 454 від 28 серпня 2018 року ( т.1 а.с.16).

Згідно листа ДП «ММТП» від 06 серпня 2018 року №18/325 та штатним розкладом ДП «ММТП», посадовий оклад механізатора (водія-докера) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах складає: з 01 січня 2015 року - 2570 грн, з 01 квітня 2015 року - 3085 грн, з 01 жовтня 2015 року - 3550 грн, з 01 червня 2016 року - 4260 грн, з 01 жовтня 2016 року - 5540 грн., з 01 грудня 2017 року - 6095 грн (т.1 а.с. 33).

Згідно листа ДП «ММТП» від 25 вересня 2018 року № 21-167 механізатор (водій-докер) комплексної бригади на вантажно-розвантажувальних роботах працює за відрядною оплатою праці. Розмір тарифної ставки складає 37,33 грн/год. з 01 липня 2018 року, 37,33 грн/год. з 01 серпня 2018 року, 42,93 грн/год. з 01 вересня 2018 року (т.1 а.с.93, 96).

Отже, починаючи з 01 квітня 2015 року посадовий оклад механізатора (водія-докера) комплексних бригад на вантажно-розвантажувальних роботах, з якої було призвано позивача на військову службу неодноразово збільшувався.

Колегія суддів перевірила та погоджується з проведеним судом першої інстанції перерахунком середнього заробітку з урахуванням підвищення рівня тарифних ставок і посадових окладів по порту, який становить: з 01 квітня 2015 року - 347,96 грн (289,97 грн х 1,2=347,96 грн), з 01 жовтня 2015 року 400,15 грн (347,96 грн х 1,15=400,15 грн), з 01 червня 2016 року 480,18 грн (400,15 грн х 1,2=480,18 грн), з 01 жовтня 2016 року - 624,23 грн (480,18 грн х1,3=624,23 грн.), з 01 грудня 2017 року 686,65 грн (624,23 грн х 1,1=686,65 грн).

Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача до 01 вересня 2018 року, з урахуванням встановленого на підставі наведених вище наказів по підприємству рівня тарифних ставок і посадових окладів, становить 686,65 грн, а з 01 вересня 2018 року з урахуванням застосування коефіцієнту коригування , затвердженого наказом по порту 1,005 становить 690,08 грн.

З матеріалів справи, а саме розрахункових листів ОСОБА_1 , що також підтверджується наданим відповідачем розрахунком доплати середнього заробітку ОСОБА_1 з урахуванням підвищення заробітної плати в порту, вбачається, що за період з листопада 2018 року по липень 2020 року позивачу нараховано та виплачено 101414 грн, а повинно бути нараховано, як встановлено судом 240147,84 грн (т.1 а.с.12 -14, 51, 52, 120 122, 137, 144, 156 213, 214).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що невиплачена середня заробітна плата, яка підлягає стягненню з ДП «ММТП» на користь ОСОБА_1 становить 138733,68 грн, а саме за листопад 2018 року 7157,88 грн, за грудень 2018 року та січень 2019 року по 7574,54 грн, за лютий 2019 року 6378,56 грн, за березень 2019 року 7574,54 грн, за квітень 2019 року 7175,88 грн, за травень 2019 року - 7574,54 грн, за червень 2019 року 7475,88 грн, за липень 2019 року 7574,54 грн, за серпень - листопад 2019 року по 7175,88 грн, грудень 2019 року та січень 2020 року - по 7574,54 грн, за лютий 2020 року 6777,22 грн, за березень 2020 року 7574,54 грн, за квітень 7175,88 грн, за травень 2020 року 7574,54 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо незастосування судом середньоденної заробітної плати у розмірі 852,52 грн, що встановлено рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 04 грудня 2018 року у справі № 266/4859/18, оскільки такого висновку дійшов суд у вказаній справі без дослідження правомірності наказу ДП «ММТП» № 468 від 30 серпня 2018 року «Про встановлення коригуючого коефіцієнта», незаконність якого не оскаржувалась позивачем та без його врахування.

Застосування з 01 вересня 2018 року по підприємству коефіцієнту підвищення тарифних ставок та окладів у розмірі 1,15001 стосувалось іншого періоду, та розмір середньоденної заробітної плати 852,52 грн визначено шляхом арифметичних дій та без застосування підвищення існуючого рівня тарифних ставок і посадових окладів працівників порту у штатному розписі, встановлених наказами по ДП «ММТП» № 142 від 31 березня 2015 року, № 501 від 29 вересня 2015 року, № 236 від 30 травня 2016 року, №500 від 27 вересня 2016 року, № 551 від 29 листопада 2017 року.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що наказом по ДП «ММТП» № 454 від 28 серпня 2018 року «Про підвищення посадових окладів (тарифних ставок)» відбулось підвищення існуючого рівня тарифних ставок і посадових окладів працівників порту у штатному розписі - в 1,15 рази.

Також матеріалами справи спростовуються доводи позивача щодо підвищення на підприємстві з 01 липня 2018 року посадового окладу механізатора (водій докер) комплексної бригади на вантажно розвантажувальних роботах, внаслідок чого ним у справі № 266/4859/18 при розрахунку середньоденної заробітної плати з 01 липня 2018 року було застосовано коефіцієнт підвищення 1,07797 та визначена середньоденна заробітна сплата з 01 липня 2018 року у розмірі 741,32 грн.

З огляду на наведене вище, колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни рішення у частині часткового задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку.

Щодо стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Згідно положень ст. 34 Закону України «Про оплату праці» № 108/95 втрата частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати провадиться підприємством відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) та постанови Кабінету Міністрів України № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» від 21 лютого 2001 року (далі Порядок № 159).

Стаття 2 Закону № 2050-ІІІ визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у Законі № 2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Використане у статті 3 Закону № 2050-ІІІ та пункті 4 Порядку № 159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин, у розумінні положень статей 1- 3 вказаного Закону № 2050-ІІІ, дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду України від 11 липня 2017 року № 21-2003а16, Верховного Суду від 22 червня 2018 року у справі № 810/1092/17, від 13 січня 2020 року у справі № 803/203/17 та від 27 квітня 2020 року у справі № 803/1314/17.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо необгрунтованості рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, колегія суддів зазначає, що суд дійшов помилкового висновку, що виплата компенсації залежить від попереднього нарахування та виплати доходу.

Виплата зазначеної компенсації пов`язується з настанням юридичного факту, як не виплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.

Оскільки середня заробітна плата не була своєчасно відкоригована, а як наслідок її частина не була своєчасно виплачена, позивач набув право на її компенсацію.

З огляду на наведе вище, рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення у відповідній частині про часткове задоволення позову, з наступних підстав.

Відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі статтею 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Відповідно до частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 , крім іншого просив стягнути з відповідача компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, а саме середньої заробітної плати за період з листопада 2018 року по квітень 2019 року в сумі 1768,60 грн (т.1 а.с.1-6).

В цій частині позову ОСОБА_1 вимоги не збільшував, в остаточній редакції позовної заяви , просив стягнути суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати 1768,60 грн (т.1 а.с.154, 155).

Частиною 1 статі 4 ЦПК України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Приймаючи до уваги розмір недоплаченої позивачу середньої заробітної плати за листопад 2018 року 7157,88 грн, за грудень 2018 року та січень 2019 року по 7574,54 грн, за лютий 2019 року 6378,56 грн, за березень 2019 року 7574,54 грн, за квітень 2019 року 7175,88 грн, межі заявленого позову щодо стягнення суми компенсації, та застосовуючи для визначення суми компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати величини індексів інфляції у 2018 2019 роках за даними Державної служби статистики України, які визначені у грудні 2018 року 100,8%, у 2019 році: - у січні 101,0%, у лютому 100,5%, у березні -100,9%, у квітні 101,0%, у травні 100,7%, апеляційним судом, відповідно до пункту 4 Порядку № 159, проведено розрахунок суми втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, яка становить 1311,75 грн., а саме за листопад 2018 року 358,81 грн (індекс інфляції- 1,050) за грудень 2018 року 315,62 грн (індекс інфляції 1,042 ), за січень 2019 року 237,50 грн (індекс інфляції 1,031), за лютий 2019 року 167,27 грн (індекс інфляції- 1,026), за березень 2019 року 129,30 грн (індекс інфляції 1,017), за квітень 2019 року 50,23 грн (індекс інфляції 1,007), за травень 2019 53,02 грн (індекс інфляції 1,007).

Зазначена сума компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 1311,75 грн, що підлягає стягненню з ДП «ММТП» на користь ОСОБА_1 визначена без відрахування податків й обов`язкових платежів.

Щодо судового збору

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 судом стягнуто з ДП «ММТП» в дохід держави судовий збір у розмірі по 768,40 грн за позовні вимоги майнового і немайнового характеру.

Враховуючи, що позовні вимоги про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати також підлягають задоволенню, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за вказану частину позову у розмірі 768,40 грн.

Таким чином, рішення суду в частині стягнення судового збору підлягає зміні та стягненню з ДП «ММТП» в дохід держави судовий збір 2305,20 грн у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

Враховуючи ті обставини, що при подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, а апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, застосовуючи положення пунктів 1, 13 частини 1 статі 5 Закону «Про судовий збір» , з ДП «ММТП» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір судовий збір 1152,60 грн у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (768,40 грн х 150%).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення компенсації втрати частині доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати - скасуванню з ухваленням у відповідній частині нового рішення про часткове задоволення позову. Це ж рішення в частині стягнення судового збору підлягає зміні.

Рішення суду в частині задоволення частково позову про стягнення недоплаченої середньої заробітної плати та в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування наказу Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» від 30 серпня 2018 року № 468 «Про встановлення коригуючого коефіцієнту» підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 червня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення компенсації втрати частині доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати скасувати і у відповідній частині ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» про стягнення компенсації втрати частині доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за період з листопада 2018 року по травень 2019 року в розмірі 1311 (одна тисяча триста одинадцять) гривень 75 копійок.

Це ж рішення в частині стягнення судового збору змінити.

Стягнути з Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» () в дохід держави судовий збір 2305 гривень 20 копійок у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції на рахунок UA0026001, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код отримувача (код за , код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Рішення суду в частині задоволення частково позову про стягнення недоплаченої середньої заробітної плати та в частині відмови у задоволенні позову про визнання протиправним та скасування наказу Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» від 30 серпня 2018 року № 468 «Про встановлення коригуючого коефіцієнту» залишити без змін.

Стягнути з Державного підприємства «Маріупольський морський торговельний порт» () в дохід держави судовий збір 1152 гривні 60 копійок у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції на рахунок UA0026001, отримувач коштів ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код отримувача (код за , код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 17 серпня 2020 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

Є.Є.Мальцева

О.М.Пономарьова