Провадження №22-ц/812/1168/20
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 серпня 2020 року м. Миколаїв

справа № 2-591/2006

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Локтіонової О.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою його представником - адвокатом Скоробогатько Володимиром Юрійовичем, на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області, постановлену 02 червня 2020 року суддею Сябренко І.П., повний текст ухвали складений цього ж дня,

В С Т А Н О В И В:

06 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненою заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Заявник зазначив, що заочним рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 05 вересня 2006 року у цивільній справі № 2-591/06, розірвано шлюб між ним та ОСОБА_2 , укладений Казанківським відділом РАГС Миколаївської області від 11 листопада 2004 року, запис № 21 та стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17 липня 2006 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі зазначеного рішення Казанківським районним судом Миколаївської області було видано виконавчий лист № 2-591/2006 та 06 жовтня 2006 року ДВС у Казанківському районі відкрито виконавче провадження. 10 січня 2019 року державним виконавцем Казанківського РВ ДВС Каленко А.В. винесено постанову, про встановлення тимчасового обмеження боржника ( ОСОБА_1 ) у праві виїзду за межі України.

Як вказав заявник, на теперішній час крім дитини від першого шлюбу, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на його утриманні перебувають: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та дружина ОСОБА_8 , яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох років.

В обґрунтування необхідності скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 посилався на те, що він не має наміру ухилятися від своїх обов`язків щодо сплати аліментів, але на теперішній час не має такої можливості, у зв`язку із деякими змінами обставин у житті, неможливістю знайти високооплачувану роботу в Україні, а постанова про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, унеможливлює збільшення його доходу та відповідно здійснення виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання сина.

Посилаючись на викладене, просив скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, яке встановлено постановою державного виконавця Казанківського РВ ДВС Каленко А.В. від 10 січня 2019 року у виконавчому провадженні № 19023174.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 02 червня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Скоробогатько В.Ю. - просив скасувати ухвалу суду та задовольнити заяву.

Як вказав апелянт, ОСОБА_1 вже звертався до суду першої інстанції зі скаргою на дії державного виконавця та скасування постанови про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, але скаргу було залишено без розгляду у зв`язку з пропущеним строком на звернення до суду. За такого, на думку апелянта, відмовивши у задоволенні заяви про скасування тимчасового обмеження, суд першої інстанції порушив передбачені Конституцією України права заявника щодо можливості захисту прав і свобод громадянина та ч. 2 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо свободи пересування. Також суд не врахував всі обставини справи, не розглянув повно та всебічно докази, на яких ґрунтується вимога, не звернув увагу на те, що у нього існувала реальна можливість виконати обов`язок з погашення боргу, а також можливість належно утримувати багатодітну родину та дружину, якщо б він мав можливість виїхати за межі України.

Відзивів на апеляційну скаргу від стягувача та державного виконавця не надходило.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися, про день час і місце розгляду справи сповіщені належним чином, від представника ОСОБА_1 - адвоката Скоробогатько В.Ю. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та підтримку у повному обсязі доводів і вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановлено судом, в Казанківському районному відділі державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває на виконанні виконавче провадження за № 19023174, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17 липня 2006 року і до досягнення дитиною повноліття.

10 січня 2019 року державним виконавцем Казанківського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області Каленко А.В. винесено постанову, якою на підставі ст.ст. 11, 71 Закону України «Про виконавче провадження» ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України, в зв`язку із тим, що за період з 31 липня 2006 року по 10 січня 2019 року його заборгованість за аліментами становить 126678 грн. 19коп. (а.с. 50).

З поданої ОСОБА_1 заяви вбачається його незгода з постановою державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження боржнику у праві виїзду за межі України на підставі ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», що, як вірно встановлено судом першої інстанції, передбачає порядок оскарження встановлений ст. 447 ЦПК України.

Так, згідно ч.1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені до суду, який видав виконавчий документ, у порядку передбаченому законом.

Такі скарги розглядаються в порядку, передбаченому ст.ст. 447-450 ЦПК України.

За змістом ст.ст. 447, 451 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Положенням статей 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язано виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

За змістом наведених положень закону метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб, а посадові особи державної виконавчої служби при здійсненні виконавчого провадження наділені широким колом повноважень та зобов`язані неухильно дотримуватись прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

06 лютого 2018 р. набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», яким внесено зміни до ряду законодавчих актів, в тому числі і Закон України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час прийняття оскаржуваної постанови) за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови:

1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі;

4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Виходячи із змісту наведеної правової норми, у випадку виникнення заборгованості зі сплати аліментів закон зобов`язує державного виконавця виносити постанови про тимчасові обмеження зазначених прав боржника.

Пунктом 6 розділу XVI Інструкції з організації виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 № 512/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 № 489/20802, визначено, що тимчасові заходи, передбачені пп..1-4 ч. 9 ст. 71 Закону, припиняються у разі погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі на підставі постанов державного виконавця про скасування таких заходів або закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1, 2, 5, 7, 9, 10, 12, 14 частини першої статті 39 Закону.

Із аналізу наведених норм слідує, що припинення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України можливе лише за єдиної умови - погашення боржником заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Будь-яких інших підстав для припинення тимчасового обмеження боржника, встановленого державним виконавцем в порядку ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із наявністю заборгованості зі сплати аліментів законодавством не передбачено.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що станом на 01 червня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 по аліментам складає 101 069 грн. (а.с. 123-124).

Отже, відсутні підстави для припинення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, встановленого постановою державного виконавця Казанківського РВ ДВС ГТУЮ у Миколаївській області від 10 січня 2019 року.

Враховуючи викладене, посилання апеляційної скарги на неврахування судом того, що ОСОБА_1 мав можливість виїхати за межі України, а саме - до Польщі на офіційне працевлаштування, що зробило б можливим виконати обов`язок з погашення боргу за аліментами, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказані обставини не є підставою для припинення тимчасового обмеження, встановленого постановою державного виконавця в порядку ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Стаття 441 ЦПК України передбачає підстави тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України як заходу забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, саме судом. Така ухвала може бути постановлена судом якщо фізична особа, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням. При цьому, частиною 5 цієї статті передбачена можливість скасування судом такого тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

За такого посилання ОСОБА_1 на те, що він не ухиляється від виконання судового рішення не можуть бути прийняті до уваги з огляду на те, що його обмежено у праві виїзду за межі України на підставі постанови державного виконавця в порядку ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Також є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала порушує передбачені Конституцією України права заявника щодо можливості захисту прав і свобод громадянина та ч. 2 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо свободи пересування.

Так, статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

Оцінюючи обґрунтованість застосування державним виконавцем до боржника ОСОБА_1 юридичної санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України на предмет пропорційності втручання у право свободи пересування у контексті відповідних положень Конституції України та принципів Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, враховуючи, що можливість встановлення таких обмежень у разі невиконання судового рішення про стягнення аліментів на неповнолітню дитину передбачена законом і відповідає захисту інтересів дитини, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апеляційної скарги на порушення оскаржуваною ухвалою гарантованих прав і свобод ОСОБА_1 .

Крім того, 05 лютого 2020 року ОСОБА_1 скористався своїм правом на оскарження постанови державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 06 лютого 2020 року зазначена скарга ОСОБА_1 залишена без розгляду (справа № 478/187/20), дана ухвала ОСОБА_1 в апеляційному порядку не була оскаржена.

Не можуть бути враховані і доводи апеляційної скарги про неправомірність вимоги суду першої інстанції про необхідність сплати судового збору за звернення до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України та неврахування того, що заявник є членом багатодітної сім`ї і перебуває у скрутному матеріальному стані, оскільки клопотань про звільнення від сплати судового збору чи його відстрочення ОСОБА_1 не заявляв, до того ж ухвала суду першої інстанції від 21 квітня 2020 року про залишення заяви ОСОБА_1 без руху в зв`язку із несплатою судового збору в апеляційному порядку не оскаржувалася.

Отже доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апелянтом не було наведено.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про скасування встановленого постановою державного виконавця відносно нього тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Таким чином, оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, а тому підлягає залишенню без змін на підставі ст. 375 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Скоробогатько Володимиром Юрійовичем - залишити без задоволення.

Ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 02 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді: О.В. Локтіонова

Н.О. Шаманська

Повний текст постанови складено 17 серпня 2020 року