Провадження № 2-з/947/942/20
УХВАЛА

18.08.2020

Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого - судді Луняченка В.О. ,

розглянувши заяву адвоката Тищенка В.В. представника позивача про забезпечення позову по цивільної справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором оренди , -

ВСТАНОВИВ:

У провадження суду з 26.06.2020 року знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості у розмірі 496 261,08 грн., за договором оренди від 19.07.2012 року між діючим від імені позивачки по довіреності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 .

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського районного суду м. Одеси від 26.06.2020 року головуючим у справі визначено Луняченко В.О.

Ухвалою від 10.07.2020 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, з призначенням підготовчого судового засідання на 07.09.2020 року.

17.08.2020 року до суду надійшла заява представника позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 та на транспортний засіб марки Ниссан Блуберд, 2005 року виготовлення, власниками яких є відповідач ОСОБА_2 , шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію, здійснювати його відчуження до вирішення справи судом.

Заява обґрунтована тим, що предметом позову є грошові кошти, відповідач може відчужити наявне в нього майно, а тому забезпечення позову у спосіб накладення арешту на нерухоме и рухоме майно відповідача, у вигляді заборони на їх відчуження, необхідно для гарантування можливості захистити свої майнові права.

Враховуючи наведене суд вважає, що фактично у заяві зазначено про застосування декілька різних способів забезпечення позову: накладення арешту на майно, заборона відповідачу на продаж майна та заборона третім особам вчиняти дії щодо майна відповідача.

Забезпечення позову, відповідно до вимог ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України ( далі ЦПК ) це застосування судом заходів для створення можливості виконання у майбутньому рішення суду про присудження у випадках, якщо їх невжиття може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення.

Судова практика визначає забезпечення позову як сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог (преамбула Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.06. № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

За змістом ч. 1 ст. 149 ЦПК підставою для забезпечення позову є відповідна заява будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи як до так і після відкриття провадження у разі, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов може бути забезпечено у відповідності до вимог ч.1 ст. 150 ЦПК: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ч.1 ст. 153 ЦПК заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті ( питання накладення арешту на активи ).

За змістом ч.7,11 ст. 153 ЦПК про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.06. «Про практику застосування судами цивільно процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

В даному випадку суд, аналізуючи подані позивачем докази, приймає до уваги, що у справі №522/16038/17 було розглянуто позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , зокрема, про визнання довіреності від імені ОСОБА_1 на ім`я ОСОБА_3 18.03.2010 року недійсною з моменту укладення; визнання недійсним договору оренди від 19.07.2012 року укладеним між ОСОБА_3 діючим вісного імені та по довіреності від імені ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з моменту укладення ; стягнення з в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не отриману орендну плату за договором оренди квартири АДРЕСА_1 , у розмірі 412 500 грн.

Рішенням суду від 16.11.2018 року, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 12.03.2020 року, було відмовлено у задоволенні позовних вимог, та судом встановлено законність договору оренди. В частині виконання умов договору оренди судом встановлено, що умовою договору оренди сторони визначили сплату 5500 гривень у місяць, та відповідно до відомостей наявних у суду ОСОБА_2 подав до правоохоронних органів розписку ОСОБА_3 про отримання орендної плати від ОСОБА_2 у розмірі 412 500 грн.

Згідно положень ч. 4 ст. 82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином на думку суду, заявником не обґрунтовано яким чином накладення арешту на майно ОСОБА_2 зможе захистити інтереси позивачки по отриманню грошей, так як майно не є предметом спору.

Крім того, саме арешт майна, як процесуальна дія пов`язані із описом майна, яке не є предметом позовних вимог , взагалі не відноситься до можливого способу забезпечення заявленого позову, а обґрунтування про накладення арешту шляхом заборони виконання певних дій по суті є двома різними способами забезпечення позову які визначені як одна. Спосіб забезпечення позову у вигляді заборони третім особам укладати угоди, проводити реєстрацію і перереєстрацію не може бути застосована до майна є не є предметом спору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 149-153, 353,354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви адвоката Тищенка В.В. представника позивача про забезпечення позову по цивільної справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за договором оренди, у вигляді накладення арешту на Ѕ частку квартири АДРЕСА_2 та на транспортний засіб марки Ниссан Блуберд, 2005 року виготовлення, власниками яких є відповідач ОСОБА_2 , шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію, здійснювати його відчуження до вирішення справи судом.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання повного тексту суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня виготовлення повного тексту.

Згідно ч.3 Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема ст. 354 (строки апеляційного оскарження ухвал суду ) продовжуються на строк дії такого карантину.

Суддя Луняченко В. О.