Ухвала

29 липня 2020 року

м. Київ

справа № 638/10321/14

провадження № 61-10346ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Штелик С. П., (суддя-доповідач), Калараша А. А., Сімоненко В. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Агротехсервіс-Синельникове» на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 травня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Агротехсервіс-Синельникове» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТДВ «Агротехсервіс-Синельникове» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Позов мотивовано тим, що 10 червня 2013 року ним було передано ПАТ «Агротехсервіс-Синельникове» грошові кошти в розмірі 209 300 грн, про що відповідачем було видано квитанцію до прибуткового касового ордеру від 10 червня 2013 року, яка скріплена печаткою товариства та підписом головного бухгалтера. Підставою видачі квитанції зазначено: «дольова участь газонна трава». Однак, до цього часу він не є учасником ПАТ «Агротехсервіс-Синельникове», його дольова участь у товаристві не визначена і ніяких інших фінансово-документальних подій після передачі ним грошових коштів відповідачеві не відбулося. Відповідач у добровільному порядку відмовляється повернути йому внесені ним кошти. Позивач вважає, що отримані відповідачем грошові кошти є безпідставно набутими і піддягають поверненню йому на підставі статті 1213 ЦК України.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на його користь безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 209 300 грн, а також судові витрати у справі.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 травня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «Агротехсервіс-Синельникове» на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані грошові кошти в розмірі 209 300 грн та судові витрати у розмірі 5 410,76 грн.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2020 року виправлено описку у рішенні Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 травня 2019 року, вірно зазначивши найменування відповідача - ТДВ «Агротехсервіс-Синельникове».

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09 червня 2020 року апеляційну скаргу ТДВ «Агротехсервіс-Синельникове» задоволено частково. Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ТДВ «Агротехсервіс-Синельникове» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів змінено в частині стягнення з ТДВ «Агротехсервіс-Синельникове» на користь ОСОБА_1 судових витрат по справі, зменшивши їх суму з 5 410,76 грн до 2 093 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі, поданій у липні 2020 року до Верховного Суду, ТДВ «Агротехсервіс-Синельникове» просить скасувати рішення суду першої інстанції, постанову апеляційного суду та ухвалити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

За змістом пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Предметом спору у даній справі є стягнення коштів у сумі 209 300 грн, що станом на 01 січня 2020 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00*250=525 500,00).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Переглядаючи справи в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що наведені заявником підстави є такими, що становлять виняткове значення для учасника справи та, що розгляд цієї справи судом касаційної інстанції потрібен для формування єдиної правозастосовчої практики.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи.

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № В (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Агротехсервіс-Синельникове» на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 травня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 09 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Агротехсервіс-Синельникове» про стягнення безпідставно набутих грошових коштів.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. П. Штелик

А. А. Калараш

В. М. Сімоненко