ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7774/20 Справа № 182/8363/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Кобеляцька-Шаховал І. О. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 182/8363/15-ц

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

сторони:

позивач - Кредитна Спілка «Грошовий резерв»,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2016 року, яке ухвалено суддею Кобеляцькою-Шаховал І.О. у місті Нікополі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 09 березня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року Кредитна Спілка «Грошовий резерв» (надалі - КС «Грошовий резерв») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2. , ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 25 листопада 2013 року між КС «Грошовий резерв»та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №21/1/2013, згідно умов якого позивач надав відповідачці ОСОБА_1 кредитні кошти у сумі - 5 500 грн. 00 коп., строком на 24 місяці, починаючи з 25 листопада 2013 року по 25 листопада 2015 року, а відповідачка ОСОБА_1 зобов`язалася повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом.

Кредит був отриманий ОСОБА_1 pоку, що підтверджується видатковим касовим ордером №42 від 25 листопада 2013 року на суму 5 500 грн. 00 коп.

В якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед позивачем по поверненню кредиту, сплати відсотків за користування кредитом і суми штрафних санкцій було укладено Договори поруки з відповідачами ОСОБА_2. , ОСОБА_3 , за умовами яких поручителі прийняли на себе зобов`язання перед позивачем відповідати у повному обсязі по зобов`язанням ОСОБА_1 , визначених Кредитним договором.

Відповідно до умов Кредитного договору № 21/1/2013 від 25 листопада 2013 року, ОСОБА_1 зобов`язалася погашати заборгованість по Кредитному договору щомісячно, згідно з графіком погашення заборгованості по Кредитному договору, яка складається з заборгованості по кредиту та відсотків за користування кредитом. Кредит мав бути повністю повернутий ОСОБА_1 у строк до 25 листопада 2015 року в розмірі 20 020,20 грн., що є сумою кредиту, та проценти за користування кредитом, які розраховуються щомісячно при своєчасному внесені платежів, відповідно до п. 4.2. Кредитного договору із розрахунку 11,00 % щомісячно від суми наданого кредиту. Проте, ОСОБА_1 належним чином не виконувала свої зобов`язання по Кредитному договору. Порушення при виконанні зобов`язань виявились в тому, що ОСОБА_1 несвоєчасно сплачувала заборгованість по кредиту, тим самим порушивши запланований графік повернення кредиту.

Термін дії Кредитного договору №21/1/2013 від 25 листопада 2013 року закінчився 25 листопада 2015 року, але сума кредиту не повернута та залишок за тілом кредиту складає 3 782,00 грн., проценти за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів 7 861,00 грн., пеня за несвоєчасність сплати кредиту становить 33 844,00 грн.

Згідно п. 7.4. Кредитного договору у разі прийняття кредитодавцем рішення про стягнення процентів за користування кредитом та суми кредиту в судовому порядку, внаслідок невиконання позичальником зобов`язань, встановлених у п. 2.2. Договору, до позичальника, окрім умов, передбачених цим Договором, застосовується штраф у розмірі 50% від суми фактичного залишку кредиту на дату прийняття рішення про стягнення простроченої заборгованості у судовому порядку.

З метою врегулювання спору в досудовому порядку, на адресу відповідачів направлялись претензії з вимогами погасити існуючу заборгованість, але останні проігнорували вимоги та самоусунулись від виконання зобов`язань, у зв`язку з чим було прийнято рішення щодо стягнення заборгованості у судовому порядку, а тому КС «Грошовий резерв» набула право нарахувати позичальниці штраф у розмірі 1 891,00 грн.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути на користь КС «Грошовий резерв»солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2. , ОСОБА_3 заборгованість за Кредитним договором №21/1/2013 від 25 листопада 2013 року в загальній сумі 46 974 грн. 00 коп., з яких: 3 782,00 грн. - залишок по кредиту; 7 861,00 грн. - проценти за користування кредитом, 33 440,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати кредиту, 1 891,00 грн. - штраф з вирішення кредитного комітету передати справу до суду, а також судовий збір у сумі 1 218 грн.00 коп.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2016 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто на користь КС «Грошовий резерв»солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2. , ОСОБА_3 заборгованість за Кредитним договором №21/1/2013 від 25 листопада 2013 року в загальній сумі 46 974 грн. 00 коп., з яких: 3 782,00 грн. - залишок по кредиту; 7 861,00 грн. - проценти за користування кредитом, 33 440,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати кредиту, 1 891,00 грн. - штраф з вирішення кредитного комітету передати справу до суду, а також судовий збір у сумі 1 218 грн.00 коп., а всього 48 192,00 грн.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2020 року залишено без задоволення заяву відповідачки ОСОБА_2. про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на незаконність рішення суду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачі по справі не сплачували пайові внески, а тому не можуть бути членами КС «Грошовий резерв», у зв`язку з чим кредитна спілка не мала права укладати з ними договори. Відповідачі, не будучи членами КС «Грошовий резерв» не могли користуватися правами члена кредитної спілки, не були обізнані з ними та не могли приймати відповідні рішення з цього приводу, що призвело до порушення їх майнових прав.

Також, відповідачка вказує й на те, що у суду першої інстанції забракло почуття співмірності, розумності та справедливості, адже стягнувши з відповідачів тіло кредиту у розмірі 3 782,00 грн., суд стягнув пеню у розмірі 33 440,00 грн., що у 9 разів перевищує суму основного боргу.

Відзив на апеляційну скаргу, у порядку ст. 360 ЦПК України, не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом з тим, 02 вересня 2020 року від відповідачки ОСОБА_2 надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом учасників справи, згідно ч. 3 ст. 369 ЦПК України, яке задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 серпня 2020 року справа призначена до судового розгляду на 09 вересня 2020 року без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи, суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частинами 5, 6 ст. 279 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

Отже, враховуючи вищевикладене, розгляд цієї справи з повідомленням учасників справи можливий лише з урахуванням конкретних обставин, які перешкоджають суду апеляційної інстанції вирішити спір по суті без особистої явки сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів для встановлення обставин справи та перевірки доводів, викладених в апеляційній скарзі, та відповідачем не наведено обставин справи, які перешкоджають суду апеляційної інстанції вирішити спір по суті без особистої явки сторін, у зв`язку з чим клопотання про розгляд справи з повідомленням учасників справи задоволенню не підлягає.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 25 листопада 2013 року між КС «Грошовий резерв» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 21/1/2013 (а.с.5-8).

Згідно умов Кредитного договору, позивач надав відповідачці ОСОБА_1 кредитні кошти у сумі - 5 500 грн. 00 коп., строком на 24 місяці, починаючи з 25 листопада 2013 року по 25 листопада 2015 року, а відповідачка ОСОБА_1 зобов`язалася повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування кредитом.

Кредит був отриманий ОСОБА_1 pоку, що підтверджується видатковим касовим ордером №42 від 25 листопада 2013 року на суму 5 500 грн. 00 коп. (а.с. 8).

Відповідно до умов Кредитного договору № 21/1/2013 від 25 листопада 2013 року, ОСОБА_1 зобов`язалася погашати заборгованість по Кредитному договору щомісячно, згідно з графіком погашення заборгованості по Кредитному договору, яка складається з заборгованості по кредиту та відсотків за користування кредитом. Кредит мав бути повністю повернутий ОСОБА_1 у строк до 25 листопада 2015 року в розмірі 20 020,20 грн., що є сумою кредиту, та проценти за користування кредитом, які розраховуються щомісячно при своєчасному внесені платежів, відповідно до п. 4.2. Кредитного договору із розрахунку 11,00 % щомісячно від суми наданого кредиту.

Згідно п. 7.4. Кредитного договору у разі прийняття кредитодавцем рішення про стягнення процентів за користування кредитом та суми кредиту в судовому порядку, внаслідок невиконання позичальником зобов`язань, встановлених у п. 2.2. Договору, до позичальника, окрім умов, передбачених цим Договором, застосовується штраф у розмірі 50% від суми фактичного залишку кредиту на дату прийняття рішення про стягнення простроченої заборгованості у судовому порядку.

В якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед позивачем по поверненню кредиту, сплати відсотків за користування кредитом і суми штрафних санкцій, 25 листопада 2013 року між КС «Грошовий резерв» та відповідачами ОСОБА_2. і ОСОБА_3 , з кожною окремо, було укладено Договори поруки за умовами яких поручителі прийняли на себе зобов`язання перед позивачем відповідати у повному обсязі по зобов`язанням ОСОБА_1 , визначених Кредитним договором (а.с. 9, 10).

ОСОБА_1 несвоєчасно сплачувала заборгованість по кредиту, тим самим порушивши запланований графік повернення кредиту, у зв`язку з чим, станом на 25 листопада 2015 року, за підрахунками позивача, заборгованість за кредитом становить 46 974,00 грн., яка складається з наступного: 3 782,00 грн. - залишок по кредиту; 7 861,00 грн. - проценти за користування кредитом, 33 440,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати кредиту, 1 891,00 грн. - штраф з вирішення кредитного комітету передати справу до суду (а.с. 3, 8).

Задовольняючи позовні вимоги КС «Грошовий резерв» , суд першої інстанції вірно виходив з факту неналежного виконання зобов`язання за укладеним кредитним договором позичальницею ОСОБА_6 в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування й права банку, у зв`язку з цим, вимагати від відповідачки повернення заборгованості за кредитним договором достроково. При цьому, суд дійшов висновку про те, що відповідно до ст. 554 ЦК України й умов вищезазначених договорів у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручителі відповідають перед кредитором як солідарні боржники, та, оскільки КС «Грошовий резерв» підтверджено належними доказами (договір про надання кредиту, розрахунок заборгованості) розмір заборгованості, наявні правові підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів в солідарному порядку.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зі змісту укладеного між сторонами КС «Грошовий резерв» та ОСОБА_1 кредитного договору № 21/1/2013 від 25 листопада 2013 року вбачається, що кінцевим терміном погашення заборгованості встановлено 25 листопада 2015 року (а.с.5-7).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства.

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін) (ч.1 ст. 530 ЦК України).

Свої зобов`язання за кредитним договором банк виконав належним чином, надавши відповідачці ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 5 500,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером №42 від 25 листопада 2013 року на суму 5 500 грн. 00 коп. (а.с. 8). та не оспорюється відповідачкою ОСОБА_2 в апеляційній скарзі.

Однак, відповідачка ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, вчасно не вносила платежі, внаслідок чого, станом на 25.11.2015 року,за підрахунками позивача, утворилася заборгованість за кредитом, в сумі 3 782,00 грн., за відсотками, в сумі 7 681,00 грн., за пенею, в сумі 33 440,00 грн., а також на заборгованість нараховано штраф за передачу справи до суду, у розмірі 1 891,00 грн..

Разом з тим, відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст. 549 ЦК України).

В даному випадку, погодженими між сторонами умовами Кредитного договору № 21/1/2013 від 25 листопада 2013 року,передбачено одночасне застосування двох видів неустойки - штрафу і пені за одне й те саме порушення, а саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, колегія суддів вважає неправомірним застосування банком двох видів відповідальності за порушення умов кредитного договору пені та штрафу, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідачів заборгованості за нарахованими штрафними санкціями у вигляді штрафу у розмірі 1 891,00 грн.

Колегією суддів перевірено визначений позивачем КС «Грошовий резерв» розмір заборгованості за кредитним договором в частині нарахування заборгованості за тілом кредиту, відсотками і пенею, та з`ясовано, що він визначений у відповідності із умовами кредитного договору № 21/1/2013 від 25 листопада 2013 року, який підписано сторонами та який є чинним.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі не сплачували пайові внески, а тому не можуть бути членами КС «Грошовий резерв», у зв`язку з чим кредитна спілка не мала права укладати з ними договори, та вони, не будучи членами КС «Грошовий резерв» не могли користуватися правами члена кредитної спілки, не були обізнані з ними та не могли приймати відповідні рішення з цього приводу, що призвело до порушення їх майнових прав, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки, згідно Кредитного договору № 21/1/2013 від 25 листопада 2013 року, позичальниця ОСОБА_1 своїм підписом засвідчила, що вона є членом КС «Грошовий резерв» (а.с. 5-6), а згідно Договорів поруки б/н від 25 листопада 2013 року, поручителі ОСОБА_2. та ОСОБА_3 теж є членами цієї спілки (а.с. 9,10).

Крім того, на спростування доводів апеляційної скарги відповідачки ОСОБА_2 , позивачем КС «Грошовий резерв» було надано суду апеляційної інстанції копії прибуткових касових ордерів від 25 листопада 2013 року, якими підтверджено сплату відповідачками ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 вступних та обов`язкових пайових внесків у розмірі 150.00 грн., що підтверджує їх членство у КС «Грошовий резерв».

Разом з тим, перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо не співмірності розміру пені із заборгованістю за кредитом, що є підставою для її зменшення, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_2 не була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи у суді першої інстанції, оскільки направлена їй судова кореспонденції повернулася без вручення із відміткою «за закінченням строків зберігання», що не може вважатися належним повідомлення про час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим об`єктивно, з незалежних від неї обставин, не могла клопотати перед судом першої інстанції про застосування статті 551 ЦК України та зменшення розміру неустойки за кредитним договором, а тому колегія суддів вважає за можливим розглянути її клопотання, подане до суду апеляційної інстанції.

За вимогами ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні ч.3 ст.551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання).

При цьому, за відсутності у законі переліку таких істотних обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Отже, положення ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням загальних засад цивільного судочинства дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що цей розмір значно перевищує розмір збитків.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №703/1181/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц, від 21 серпня 2019 року у справі № 727/9352/17, від 16 жовтня 2019 року у справі № 303/2408/16-ц.

У цій справі розмір пені (33 440,00 грн.) значно перевищує розмір збитків (11 643,00 грн.), який складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3 782,00 та заборгованості за відсотками у розмірі 7 861,00 грн.

Отже, вимоги позивача про стягнення з відповідачів пені у розмірі, що втричі перевищує суму простроченого зобов`язання, не може вважатися таким, який би відповідав завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи.

Колегією суддів врахована позиція Конституційного Суду України, викладена у рішенні від 11 липня 2013 року у справі №7-рп/2013, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п.6 ст.3, ч.3 ст.509 та ч.ч.1,2 ст.627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Захист від цих зловживань має базуватись на положеннях законодавства, зокрема ч.3 ст.551 ЦК України.

Ураховуючи викладене, застосовуючи принципи пропорційності, розумності та справедливості, задля дотримання розумного балансу, колегія суддів вважає можливим зменшити розмір неустойки з 33 440,00 грн. до 11 643,00 грн., що дорівнюватиме розміру збитків.

При цьому, колегією суддів врахована позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-473цс16 відносно того, що, за змістом ч.3.ст.551 ЦК України, під розміром збитків слід розуміти суму, на яку нарахованого неустойку, а не будь-яку іншу суму збитків. Отже, у цій справі збитки складають заборгованість за тілом кредиту та проценти за користування кредитними коштами.

Зменшуючи розмір пені до розміру збитків позивача, колегією суддів враховано, що безпідставне зменшення пені у розмірах більш ніж збитки позивача та за відсутності істотних обставин фактично нівелює мету існування неустойки, як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.

Отже, доводи апеляційної скарги щодо зменшення розміру неустойки знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, а тому загальний розмір заборгованості за кредитом, який підлягає стягненню на користь позивача КС «Грошовий резерв» становить 23 106,00 грн. та складається із наступного: заборгованість за тілом кредиту - 3 782,00 грн., заборгованість за відсотками - 7 681,00 грн., пеня -11 643,00 грн.

Відповідно до частин 1, 2 статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Узгодженням умов Договорів поруки від 25.11.2013 року сторони визначили солідарну відповідальність боржника та кожного з поручителів.

Отже, встановивши факт неналежного виконання ОСОБА_1 зобов`язання за укладеним кредитним договором щодо погашення кредиту, сплати відсотків за його користування відповідно до вищенаведених умов договору, колегія дійшла висновку про обов`язок відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як поручителів, нести відповідальність перед банком щодо погашення заборгованості по кредиту.

Вирішуючи питання щодо порядку солідарного стягнення заборгованості з боржника та поручителів колегія суддів виходить з того, що правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України, згідно якої у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Тобто, зі змісту вказаної норми вбачається можливим встановлення поруки щодо виконання одного й того ж зобов`язання одночасно з боку декількох осіб. Однак така порука виникає лише на підставі її спільного надання у формі укладення одного договору декількома поручителями (ч.3 ст. 554 ЦК України). Лише у випадку укладення одного договору декількома поручителями (спільна порука) поручителя відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою.

Законом не заборонено укладення й кількох договорів поруки на виконання того самого зобов`язання, але в цьому випадку ч.3 ст. 554 ЦК України застосована бути не може. Поручителі не несуть у такому разі солідарної відповідальності між собою, оскільки не можна вважати поруку їхньою спільною. За таких обставин кредитор має право пред`явити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору, але поручитель, що виконав зобов`язання, не може висунути вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу відповідальності перед кредитором.

З огляду на укладення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 окремих договорів поруки, на користь КС «Грошовий резерв» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 21/1/2013 від 25 листопада 2013 року, станом на 25 листопада 2015 року, у солідарному порядку з ОСОБА_1 та окремо з кожною з поручителів ( ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ) у розмірі 23 106,00 грн. та складається із наступного: заборгованість за тілом кредиту - 3 782,00 грн., заборгованість за відсотками - 7 681,00 грн., пеня -11 643,00 грн.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог КС «Грошовий резерв» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором, колегія суддів стягує з відповідачів на користь позивача понесені та документально підтверджені витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі 596,82 грн. (1 218 грн. (витрати понесення на сплату судового збору - а.с. 1) х 49 % (задоволені вимоги у відсотковому співвідношенні) = 1 043,16 грн.), тобто по 198,94 грн. з кожного.

Також, колегія суддів стягує з КС «Грошовий резерв» на користь ОСОБА_2 понесені нею та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 931,77 грн., тобто пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги (1 827,00 грн. (судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги) х 51% (задоволені вимоги апеляційної скарги у відсотковому співвідношенні).

Керуючись ст. ст.. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Кредитної спілки «Грошовий резерв» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 солідарно із ОСОБА_2 та солідарно із ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки «Грошовий резерв» заборгованість за Кредитним договором № 21/1/2013 від 25 листопада 2013 року, станом на 25 листопада 2015 року, у розмірі 23 106 (двадцять три тисячі сто шість) гривень 00 (нуль) копійок, із яких: заборгованість за тілом кредиту - 3 782 гривень 00 копійок, заборгованість за відсотками - 7 681 гривень 00 копійок, пеня -11 643 гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки «Грошовий резерв» судові витрати понесені на сплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі 198 (сто дев`яносто вісім) гривень 94 (дев`яносто чотири) копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки «Грошовий резерв» судові витрати понесені на сплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі 198 (сто дев`яносто вісім) гривень 94 (дев`яносто чотири) копійки.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки «Грошовий резерв» судові витрати понесені на сплату судового збору за подання позовної заяви у розмірі 198 (сто дев`яносто вісім) гривень 94 (дев`яносто чотири) копійки.

В задоволені інших позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Кредитної спілки «Грошовий резерв» на користь ОСОБА_2 судові витрати, понесені на сплату судового збору за подання апеляційної скарги, у розмірі 931 (дев`ятсот тридцять одна) гривня 77 (сімдесят сім) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 09 вересня 2020 року.

Головуючий:

Судді: