ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року

м.Суми

Справа №583/4272/19

Номер провадження 22-ц/816/1449/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання -Назарової О.М.,

представника третьої особи ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 травня 2020 року в складі судді Соколової Н.О., ухваленого у м. Охтирка,

В С Т А Н О В И В :

04 жовтня 2019 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до Комунального підприємства «Благоустрій» Охтирської міської ради в особі директора ОСОБА_15, Охтирської міської ради в особі ОСОБА_18, третя особа ОСОБА_1 , в якому просила зобов`язати відповідачів відсунути поховання родини ОСОБА_4 з родинного поховання ОСОБА_5 та стягнути з відповідачів на її користь матеріальну шкоду за переустановку пам`ятника в розмірі 1700 грн.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 травня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивачка оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне встановлення і неповне з`ясування обставин справи та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про огляд доказів за місцем їх знаходження або призначення експертизи з вимірюванням довжини ділянки.

При цьому, заявник апеляційної скарги вказала на те, що суд безпідставно вилучив з розгляду її позовну вимогу щодо «обстеження», оскільки вирішення вимоги про зобов`язання відповідачів вчинити дії, на думку позивачки, можливе лише після ретельного огляду, розслідування та обстеження місць поховання родини ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Крім того, ОСОБА_3 звернула увагу на ту обставину, що суд порушив норми процесуального права та призначив справу до розгляду по суті, необґрунтовано відмовившись розглядати її клопотання від 26 листопада 2019 року про забезпечення доказів. До того ж, позивачка зазначила про те, що міський голова безпідставно доручив розгляд її звернення від 19 червня 2017 року директору КП «Благоустрій» ОСОБА_15. У той же час, ОСОБА_3 не погодилась зі змістом відповіді міського голови від 10 серпня 2017 року на її звернення, оскільки вона була надана без відповідного обстеження, складання акта обстеження та без зазначення прізвищ членів комісії. При цьому, позивачка не погодилась зі змістами актів від 11 жовтня 2017 року, від 16 листопада 2017 року та від 04 червня 2018 року, ставлячи під сумнів достовірність їх змісту. Також, на думку заявника апеляційної скарги, з листа директора КП «Благоустрій» ОСОБА_15 вбачається, що останній визнав той факт, що місце поховання родини ОСОБА_3 є «сімейним похованням», а розглядаючи даний спір, суд безпідставно не взяв до уваги тієї обставини, що нормами статті 25 Закону України «Про поховання і похоронну справу» встановлено заборону на здійснення поховань інших померлих без згоди користувача місця родинного поховання.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач Охтирська міська рада просить її відхилити, а оскаржене рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника третьої особи ОСОБА_1 ОСОБА_2 про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не довела порушення своїх прав, як користувача місця поховання її чоловіка та членів його родини, оскільки відсутні докази того, що вона є користувачем так званого «родинного поховання», а розміри та межі земельної ділянки, на якій було проведено поховання, визначені не були. Крім того, суд взяв до уваги і ті обставини, що позивач ОСОБА_3 є користувачем місця поховання свого чоловіка ОСОБА_6 з 10 січня 2013 року, у той же час, як ОСОБА_7 , могилу якого вона просить відсунути, був похований у лютому 2002 року, тобто раніше. До того ж, як вказав суд, обраний позивачем спосіб захисту щодо відсунення могили суперечить вимогам закону, зокрема, нормами ст. 21 Закону України «Про поховання і похоронну справу» передбачено перепоховання, у той час як поняття «відсунення» могили закон не містить. Ураховуючи викладене та те, що позивач не надала доказів щодо неправомірності поведінки відповідачів, причинно - наслідкового зв`язку між діями останніх та похиленням пам`ятника ОСОБА_8 , суд не вбачав підстав для задоволення вимог про стягнення матеріальної шкоди.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 вказувала на ті обставини, що на Успенському кладовищі у м. Охтирці, Сумської області поховані її рідні та близькі, а саме: чоловік ОСОБА_8 , помер у 2013 році, онук ОСОБА_9 помер у 1993 році, батько чоловіка ОСОБА_10 , помер у 1974 році, та мати ОСОБА_11 , померла у 1965 році. При цьому, поруч із могилами її рідних та близьких знаходяться поховання рідних третьої особи ОСОБА_1 , а саме: її батька ОСОБА_7 , який помер у ІНФОРМАЦІЯ_2 та матері ОСОБА_12 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 13, 15 - 16, 20, 26, 27, 28, 33, 36 - 43).

Крім того, як вказала ОСОБА_3 у позовній заяві, поховання батька третьої особи ОСОБА_7 у 2002 році було проведено частково на ділянці поховання її рідних, внаслідок чого розмір ділянки було зменшено на 50 см. До того ж, 21 листопада 2016 року було проведено поховання матері третьої особиОСОБА_12 шляхом підкопування до могили її онука ОСОБА_14 , внаслідок чого просів бордюр, похилилася надмогильна плита та частково похилився пам`ятник. Під час проведення поховання матері третьої особи також була пошкоджена і могила її чоловіка, так як розійшлися та просіли бордюри, відпала плитка, похилився пам`ятник. Проведена нею переустановка пам`ятника ОСОБА_8 у травні 2017 році коштувала їй 1700 грн.

Ураховуючи викладене, позивачка вказала на ті обставини, що вона була вимушена звертатись з усними та письмовими зверненнями до директора КП «Благоустрій» ОСОБА_15 та до міського голови ОСОБА_18 При цьому, директор КП «Благоустрій» повідомив їй про заборону на проведення поховань на земельній ділянці, де поховані її рідні, пославшись на те, що кладовище є старим та на можливість поховань виключно біля могил рідних і близьких. При цьому, міський голова при розгляді її звернень активно підтримував директора комунального підприємства, для чого залучив працівників КП «Благоустрій» і управління капітального будівництва та житлового комунального господарства Охтирської міської ради. На думку ОСОБА_3 , заявлені нею скарги були досліджені відповідачами не в повному обсязі та, як наслідок, отримані на них відповіді є необґрунтованими та сфальшованими.

Таким чином, позивачка вважає, що відповідачі порушили вимоги закону України «Про поховання та похоронну справу», яким встановлено вимоги до розміщення поховань.

Відповідно до рахунку від 11 травня 2017 року позивачка сплатила ФОП ОСОБА_16 кошти у розмірі 1700 грн за переустановку пам`ятника (т. 1 а.с. 33).

З матеріалів справи також вбачається, що позивач неодноразово зверталась до КП «Благоустрій» Охтирської міської ради та Охтирської міської ради зі скаргами щодо допущених порушень при проведенні поховань членів родини ОСОБА_4 поруч з похованням членів родини ОСОБА_5 .

Зокрема, у відповідь на скаргу позивачки КП «Благоустрій» листом від 26 грудня 2016 року повідомило її, що, оскільки Успенське кладовище створено більше ста років тому, а нових місць для поховання немає, тому захоронення проводяться біля могил рідних та близьких, у зв`язку з чим відстані між проходами значно скорочені. При цьому, ОСОБА_1 була попереджена, щоб при встановлені пам`ятника матері вона не порушувала допустимої відстані до захоронення членів родини ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 5).

Крім того, 12 червня 2017 року на скаргу ОСОБА_3 КП «Благоустрій» надало відповідь про те, що 21 вересня 2005 року Виконавчим комітетом Охтирської міської ради було прийнято рішення про часткове припинення поховань померлих на Соборному, Успенському та Миколаївському кладовищах і було вирішено надавати дозволи на поховання померлих на вказаних кладовищах згідно з договорами-замовленнями, враховуючи волевиявлення особи, яка взяла зобов`язання поховати померлого, виключно в існуючих межах. Відповідно до Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 16 грудня 2004 року поховання не повинні виходити за межі території державного плану, відстань між рядами повинна бути 1 метр, між ділянками поховань в рядку - 0,5 м. Оскільки Успенське кладовище старе, відстань між рядами не дотримана із самого початку його існування, тому захоронення проводяться біля могил рідних та близьких. Зі слів ОСОБА_1 було з`ясовано, що в 2002 році доглядач цього кладовища в межах місця родинного захоронення родини ОСОБА_4 надала місце для поховання її батька і на прохання матері зарезервувала місце для неї поруч з чоловіком. На той час на зарезервованому місці були чагарники та сміття, захоронень поруч не було. Відповідачу також передали вимогу позивачки щодо дотримання відстані між ділянками поховань, щоб в майбутньому була допустима відстань для поховання самої позивачки, але ОСОБА_1 відмовилася від перепоховання батьків, вважаючи, що з її боку не було жодних порушень і вона не бажає турбувати прах померлих батьків. При замірах було встановлено, що відстань між могилою онука ОСОБА_3 та могилою померлої ОСОБА_12 становить 0,55 м. Оскільки грубих порушень виявлено не було, позивачці було запропоновано знайти спільну мову з ОСОБА_1 та вирішити цей конфлікт мирним шляхом (т. 1 а.с. 6).

30 червня 2017 року КП «Благоустрій» повідомило міському голові ОСОБА_18 про те, що в листопаді 2016 року ОСОБА_3 зверталася до комунального підприємства щодо спірного поховання, у зв`язку з чим комісія в складі заступника директора КП «Благоустрій» ОСОБА_21 та завідувача КПО ОСОБА_22 у присутності ОСОБА_3 здійснила огляд та заміри місця поховань, в ході яких не було виявлено пошкоджень могил, пам`ятників або плитки. Встановлено пошкодження бордюри зі сторони входу до поховання членів родини ОСОБА_5 від давності. При цьому, як повідомило комунальне підприємство, ОСОБА_1 неодноразово запрошували до КП «Благоустрій» на співбесіду, але вона, посилаючись на погане самопочуття, відмовлялася від зустрічі. Перепоховати своїх батьків ближче на 0,5 м до своїх родичів, щоб дотриматися допустимих відстаней, ОСОБА_1 також відмовилася (т. 1 а.с. 7).

13 липня 2017 року начальник управління капітального будівництва та житлово-комунального господарства Охтирської міської ради надав на адресу ОСОБА_3 відповідь на її звернення від 19 червня 2017 року № 148/03-Д щодо неякісної роботи директора КП «Благоустрій», в якому повідомив, що роботу КП «Благоустрій» в частині організації роботи поховань перевірено і порушень не виявлено (т. 1 а.с.8, 9).

З листа управління капітального будівництва та житлово-комунального господарства Охтирської міської ради від 10 серпня 2017 року за № 05/2219 вбачається, що площа так званого «родинного поховання» родини ОСОБА_3 перевищує визначені законодавством розміри. На території цього поховання наявне місце між могилами, яке є достатнім для здійснення ще одного захоронення. У той же час, управління звернуло увагу на те, що чинними нормативними та законодавчими актами не передбачено резервування місця для майбутніх захоронень (т. 1 а.с. 20).

Листом в.о. начальника управління капітального будівництва та житлово-комунального господарстві від 05 вересня 2017 року за № 05/2410 ОСОБА_3 була повідомлена про те, що при розгляді її скарги від 07 серпня 2017 року за вхідним № 191/03-Д акт обстеження поховань на кладовищі не складався, оскільки для розгляду скарги розпорядчими документами комісія не створювалась (т. 1 а.с.11).

17 листопада 2017 року Управління капітального будівництва та житлово - комунального господарства надало ОСОБА_3 відповідь на її звернення від 06 листопада 2017 року щодо надання акта обстеження поховань на Успенському кладовищі. Зокрема, заявницю було повідомлено, що площа земельної ділянки, яку займає територія Успенського кладовища становить 7,6705 га. Рішенням Виконавчого комітету Охтирської міської ради від 16 березня 2005 року № 91 при Комунальному підприємстві «Благоустрій» створена ритуальна служба в місті, яка відповідно до Положення забезпечує функціонування місць поховань. Рішенням Виконавчого комітету Охтирської міської ради від 21 вересня 2005 року № 293 на території Успенського кладовища частково припинено поховання померлих. Територія кладовища не поділена на ділянки-сектори та ряди, так як кладовище функціонує понад 100 років. Міська рада, виконавчий комітет міської ради та його структурні підрозділи не мають повноважень щодо надання правової оцінки діям директора КП «Благоустрій» та громадянки ОСОБА_1 . Наказом управління капітального будівництва та житлово-комунального господарства Охтирської міської ради від 13 листопада 2017 року № 121-ОД була створена комісія для обстеження поховань на Успенському кладовищі м. Охтирка (т. 1 зворот а.с. 18).

Зокрема, поховання родин ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були неодноразово обстежені комісіями, створеними управлінням капітального будівництва та житлово-комунального господарства Охтирської міської ради за результатами звернення ОСОБА_3 . Проведеними обстеженнями встановлено наступне:

«Могили родини ОСОБА_5 розташовані наступним чином:

- подвійна могила « ОСОБА_19 1915-1974 рр. - ОСОБА_20 - 1902-1965», встановлений гранітний пам`ятник, облаштована тротуарною плиткою;

- вільне місце, на якому встановлені стіл та лавка, має довжину по влаштованій тротуарній плитці - 1,88 м;

- могила «ОСОБА_9 1990-1993», встановлений пам`ятник, облаштована тротуарною плиткою;

- могила « ОСОБА_8 », встановлений гранітний пам`ятник, облаштована тротуарною плиткою.

Могили ОСОБА_4 розташовані наступним чином:

- могила « ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3.», встановлений гранітний пам`ятник, відстань від початку могили до бордюрного каменю території, де встановлений стіл та лавка - 1,75 м;

- могила « ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_4.», відстань від початку могили, де встановлений дерев`яний хрест, до бордюрного каменю території захоронення ОСОБА_14 - 2,05 м, відстань від краю могили до початку пам`ятника « ОСОБА_9 » - 0,65 м. Зі слів заявниці після поховання « ОСОБА_12 » ґрунт був накиданий до місця захоронення «ОСОБА_9», влаштування тротуарної плитки та гранітних пам`ятників нею було проведено після захоронення « ОСОБА_7 ».

Вказані обставини підтверджуються відповідними актами від 11 жовтня 2017 року та 16 листопада 2017 року (т. 1 а.с. 13 - 16).

Крім того, з акта обстеження поховань на Успенському кладовищі від 04 червня 2018 року вбачається, що ділянка місця так званого «родинного поховання» ОСОБА_3 облаштована тротуарною плиткою, загальна площа якої становить 18,68 м2. Ділянка місця «родинного поховання» ОСОБА_4 також облаштована тротуарною плиткою біля гранітних пам`ятників, загальна площа яких становить 3 м2 (т. 1 а.с. 69).

Листом начальника управління капітального будівництва та житлово-комунального господарства від 14 грудня 2017 ОСОБА_3 повідомлено про результати розгляду її заперечень від 04 грудня 2017 року щодо результатів обстежень поховань на Успенському кладовищі від 16 листопада 2017 року. Зокрема, у листі вказано, що за результатами обстеження поховань на Успенському кладовищі 16 листопада 2017 року складений акт у відповідності до вимог діловодства, який підписаний членами комісії. В акті відображені матеріали, які отримані в результаті візуального огляду та виміру відстаней, заявлених позивачкою особисто до виміру. Разом з тим, ОСОБА_3 повідомлено, що між подвійною могилою « ОСОБА_19 - ОСОБА_20 » та могилою ОСОБА_14 на даний час є вільне місце (встановлені стіл та лавка), достатнє для здійснення ще одного поховання (т. 1 а.с. 19 - 23).

До того ж, з листа КП «Благоустрій» від 05 серпня 2019 року за № 195 вбачається, що в межах сімейного поховання сім`ї ОСОБА_5 є вільна ділянка для захоронення і ніяких перешкод для цього немає (т. 1 а.с. 32).

Правове регулювання спірних правовідносин регулюються Законом України «Про поховання та похоронну справу», який визначає загальні правові засади здійснення в Україні діяльності з поховання померлих, регулює відносини, що виникають після смерті (загибелі) особи, щодо проведення процедури поховання, а також встановлює гарантії належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого та збереження місця поховання.

У ст. 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» йдеться про те, що місце поховання - кладовище, крематорій, колумбарій або інша будівля чи споруда, призначена для організації поховання померлих; користувач місця поховання (місця родинного поховання) - особа, яка здійснила перше поховання на відведеному місці поховання (родинного поховання) та/або має відповідне свідоцтво про смерть похованого і свідоцтво про поховання, передбачене статтею 25 цього Закону.

Виходячи з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про поховання та похоронну справу», державні стандарти, інші нормативні документи в галузі поховання впроваджуються в порядку, передбаченому законом, з метою забезпечення безпеки життя та здоров`я людей, тварин, охорони рослин, а також майна та довкілля, створення умов для раціонального використання всіх видів ресурсів.

За ст. 8 Закону України «Про поховання та похоронну справу» органи місцевого самоврядування вирішують питання про відведення земельних ділянок, будівництво, діяльність та управління кладовищами.

Згідно ст. 12 Закону України «Про поховання та похоронну справу» особа, яка зобов`язалася поховати померлого, на підставі свідоцтва про смерть звертається згідно із статтею 8 цього Закону до сільського голови або ритуальної служби з приводу укладення відповідного договору-замовлення на організацію та проведення поховання.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про поховання та похоронну справу» для розміщення місця поховання рішенням уповноваженого органу в установленому законом порядку відповідному спеціалізованому комунальному підприємству, установі, організації в постійне користування надається земельна ділянка.

Як передбачено ст. 25 Закону України «Про поховання та похоронну справу», за зверненням виконавця волевиявлення померлого або особи, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, на території кладовища безоплатно виділяється місце для поховання померлого відповідно до затвердженої проектної документації. За бажанням одного з родичів, визначених у частині п`ятій статті 6 цього Закону, для поховання двох чи більше померлих безоплатно виділяється місце для родинного поховання. Після здійснення поховання померлого виконавцю волевиявлення померлого або особі, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, як користувачу місця поховання (користувачу місця родинного поховання) спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) видається відповідне свідоцтво, зразок якого затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. Це свідоцтво дає право його пред`явнику на встановлення намогильних споруд у межах могили (родинного поховання), вирішення питання про проведення підпоховання, здійснювати інші дії, пов`язані з використанням місця поховання, якщо це не суперечить законодавству.

На могилах (місцях родинного поховання) можуть встановлюватися намогильні споруди, склепи за індивідуальним замовленням у межах, встановлених для могили (родинного поховання). Встановлені намогильні споруди, склепи реєструються спеціалізованим комунальним підприємством (а в разі його відсутності - виконавчим органом сільської, селищної, міської ради) у книзі обліку намогильних споруд, форму якої затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Забороняється здійснювати поховання інших померлих (підпоховання), встановлення намогильної споруди, склепу без згоди користувача місця поховання (користувача місця родинного поховання).

До того ж, у п. 1.7 Порядку утримання кладовищ та інших місць поховань (далі - Порядок), затвердженого Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 19.11.2003 року № 193, йдеться про те, що сектори території місць поховань поділяються на ряди та місця, відстань між рядами повинна бути один метр, між ділянками поховань в ряду - 0,5 м.

Пунктом 2.4. вказаного Порядку передбачено, що за зверненням виконавця волевиявлення чи особи, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, на території кладовища безоплатно виділяється місце для поховання померлого.

На бажання виконавця чи особи, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, для поховання двох чи більше померлих безоплатно виділяється місце для родинного поховання.

За умовами п. 2.8 Порядку під кожну могилу надається ділянка таких розмірів: для родинного поховання площею 6,6 кв.м.

Згідно з п. п. 2.5, 2.6 Порядку кожне поховання померлого здійснюється в окремій могилі. Довжина могили для дорослого повинна бути не менше двох метрів, ширина - 1 м, глибина - не менше 1,5 м від поверхні землі до кришки труни, з урахуванням місцевих ґрунтово-кліматичних умов. У разі поховання померлих дітей розміри могили можуть бути відповідно зменшені. Відстань від дна могили до рівня стояння ґрунтових вод повинна бути не менше 0,5 м, висота намогильного горбка - 0,5 м.

З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач ОСОБА_3 з січня 2013 року є користувачем місця поховання свого чоловіка ОСОБА_8 . У той же час, на думку колегії суддів, позивачка не довела належними та допустимими доказами порушення її прав та законних інтересів з боку відповідачів під час поховання ОСОБА_7 , який помер у ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_12 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , які є батьками третьої особи по справі ОСОБА_1 .

Твердження позивачки про те, що відповідачі порушили вимоги закону України «Про поховання та похоронну справу», яким встановлено вимоги до розміщення поховань не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.

Зокрема, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 грудня 2018 року у справі № 583/2745/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зобов`язання вчинити дії та стягнення матеріальної шкоди, яке набрало законної сили, встановлено, що місця спірних захоронень неодноразово обстежувались створеними комісіями, якими не було встановлено грубих порушень Закону України «Про поховання та похоронну справу», а площа поховання членів сім`ї родини ОСОБА_5 у розмірі 18,68 кв.м. перевищує розміри, встановлені Порядком утримання кладовищ та інших місць поховань, затвердженого Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 19.11.2003 року № 193. До того ж, встановлено, що на ділянці поховань рідних та близьких позивача наявне місце між могилами, достатнє для здійснення ще одного захоронення, а свідоцтво про поховання чоловіка позивача ОСОБА_6 не містить даних про те, що вказана особа похована у місці для родинного поховання.

Ураховуючи викладене, не заслуговують на увагу колегії суддів і доводи апеляційної скарги позивачки про те, що директор КП «Благоустрій» ОСОБА_15 фактично визнав, що місце поховання родини ОСОБА_3 є «сімейним похованням». При цьому, колегія суддів, погоджується з висновком суду про те, що позивачка не набула у встановленому законом порядку права користування так званим «місцем родинного поховання», тому остання не довела порушення своїх прав, встановлених нормами статті 25 Закону України «Про поховання і похоронну справу», відповідно до яких забороняється здійснювати поховання інших померлих без згоди користувача місця родинного поховання.

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо фальсифікації актів обстеження місць спірних поховань, оскільки їх зміст та встановлені ними обставини не спростовані належними та допустимим доказами.

Твердження позивачки про те, що суд безпідставно вилучив з розгляду її позовну вимогу щодо «обстеження», оскільки вимога про зобов`язання відповідачів вчиняти дії, на думку позивачки, можлива лише після ретельного огляду, розслідування та обстеження місць поховання не може бути підставою для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У ч. 1 ст. 13 ЦПК України йдеться про те, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 13 Конвенції під назвою «Право на ефективний засіб юридичного захисту» проголошено: «Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював необхідність ефективного захисту прав заявників. Наприклад, у п. 75 рішення від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) ЄСПЛ зазначено, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. 10 п. 9).

Отже, як зазначено вище, позивач ОСОБА_3 не довела належними та допустимими доказами своїх доводів про те, що її права, як користувача місця поховання чоловіка і його близьких, були порушені з боку відповідачів. З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції розглянув справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. При цьому, питання про огляд місць спірних поховань було розглянуто за завою позивачки від 26 листопада 2019 року у підготовчому судовому засіданні, за результатами якого у задоволенні клопотання про забезпечення доказів було відмовлено. У той же час, окремої позовної вимоги щодо «обстеження» місця поховань позивачка не заявляла. При цьому, колегія суддів вважає, що вказану вимогу щодо обстеження місць поховань з огляду на ст. 16 ЦК України не можна вважати ефективним способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права.

До того ж, колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що вимога позивачки щодо зобов`язання відповідачів відсунути поховання родини ОСОБА_4 є необґрунтованою, ураховуючи ту обставину, норми Закону України «Про поховання та похоронну справу» не містять поняття відсунення останків померлих, а у ст. 21 вказаного закону йдеться про те, що перепоховання останків померлих допускається у виняткових випадках. Однак, позивачка не довела належними та допустимими доказами наявності виняткових випадків для перепоховання родини ОСОБА_4 .

Крім того, у справі відсутні докази того, що під час поховання матері третьої особи внаслідок винних, протиправних дій відповідачів було пошкоджено місце поховання чоловіка позивача, а саме: просіли бордюри, відпала плитка, похилився пам`ятник, що б стало результатом завдання позивачу майнової шкоди у розмірі 1700 грн. (переустановка пам`ятника).

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для зміни чи скасування рішення суду.

Відтак, колегія суддів вважає, що судом з`ясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, його висновки відповідають вимогам закону та обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

За таких обставин, коли суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому таке судове рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 травня 2020 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 серпня 2020 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя - доповідач)

Судді: О.Ю. Кононенко

О.І. Собина