Провадження № 2/761/2803/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі головуючого судді Макаренко І.О. розглянувши в приміщенні суду, в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом в якому просив суд: стягнути з ОСОБА_2 безпідставно набуті грошові кошти у сумі 144 600,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що починаючи з 2016 ОСОБА_2 неодноразово звертався до позивача з проханням позичити йому грошові кошти. У період з 16.04.2016 по 27.09.2016 позивачем було переказано на картковий рахунок відповідача грошові кошти у сумі 144 600,00 грн.

На думку позивача, враховуючи, що сторонами не було укладено договір позики, або будь-який інший правочин, що регулює порядок надання у користування та повернення грошових коштів, такі кошти вважаються отриманими відповідачем безпідставно.

Крім цього, 03.10.2019 позивачем було направлено відповідачу вимогу про повернення грошових коштів у сумі 144 600,00 грн. протягом семи днів з моменту її пред`явлення, проте жодних дій, спрямованих на повернення коштів відповідачем вчинено не було.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва у складі головуючого судді ОСОБА_3 від 27.11.2019 було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

На підставі розпорядження щодо повторного автоматичного розподілу справи № 01-08-212 від 14.01.2020, протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані на розгляд судді Макаренко І.О. у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_3 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва у складі головуючого судді Макаренко І.О. від 16.04.2020 справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів прийнята до провадження з урахуванням ухвали Шевченківського районного суду м.Києва від 27.11.2019.

Відповідач у відзиві на позовну заяву стверджує, що позивач, як кредитор в зобов`язанні, повинен був діяти обачно, розумно та своєчасно запобігати можливості збитків, однак, вимогу про повернення нібито позичених грошових коштів позивачем пред`явлено лише через три роки та п`ять днів з моменту, вказаного ним як дата останнього платежу.

За твердженням відповідача, позивач мав змогу та повинен був звернутися до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів до закінчення трирічного строку з дати, вказаної позивачем, як дата першого платежу. Таким чином, відповідач просить про застосування строків позовної давності щодо вимог позивача, оскільки позовна заява подана після спливу трирічного строку з моменту останнього платежу.

Крім того, відповідач звертає увагу, що позивач посилається на норму ст. 1212 ЦК України, вказуючи, що відповідач набув грошові кошти безпідставно, водночас стверджуючи про наявність зобов`язання між сторонами.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив.

У період з 16.04.2016 по 27.09.2016 позивачем було переказано на картковий рахунок відповідача грошові кошти у сумі 144 600,00 грн. наступними платежами: 16.04.2016 - на суму 50 000,00 грн.; 16.04.2016 - на суму 40 000,00 грн.; 21.04.2016 - на суму 30 000,00 грн.; 06.07.2016 - на суму 10 000,00 грн.; 26.08.2016 - на суму 4 600,00 грн., що підтверджується довідкою № 215960 від 19.08.2019.

03.10.2019 позивачем було направлено відповідачу вимогу про повернення грошових коштів у сумі 144 600,00 грн. протягом семи днів з моменту її отримання.

24.10.2019 представником позивача було підписано та подано позовну заяву про стягнення грошових коштів.

Позивач стверджує, що між сторонами було укладено договір позики, однак жодного документального підтвердження укладення договору позики чи іншого правочину у письмовому вигляді суду надано не було.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Також позивач наполягає на застосуванні до спірних правовідносин ст. 1212 ЦК України, стверджуючи, що відповідач набув грошові кошти без достатньої правової підстави.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до ст.ст. 256-267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно до п. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідач у відзиві на позовну заяву вказує на перевищення позивачем строків позовної давності та наполягає на застосуванні норм ст. 267 ЦК України.

За п. 3-4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки відповідач наполягає на застосуванні строків позовної давності.

Керуючись ст.ст. 256, 267, 261, 267, 509, 1212 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 82,137,141, 258, 263-265, 274-279, 354, 355 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: