Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2020 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А.,при секретарі судового засідання Аксьоновій О.А.,розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,третя особа Управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради,про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

за участю учасників справи:

позивача ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

В березні 2017 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом,уточненим в процесі розгляду справи,про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 .

На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що 10.07.1992 р.вона на підставі свідоцтва про право на спадщину № 4-1574,виданого П`ятою Запорізькою державною нотконторою, набула право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 та,відповідно,право користування земельною ділянкою, на якій розміщений цей будинок,площею 973 кв.м.

У 2015 році під час обстеження межі для встановлення парканів із сусідніми земельними ділянками по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_1 ,власниками яких являлись на той час відповідно, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,позивач дізналася про зменшення її земельної ділянки до площі 823 кв.м.внаслідок незаконного захоплення частини її земельної ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із зміною меж суміжного землекористування.

В 2016 р.після виготовлення кадастрової документації позивачу стало відомо,що ОСОБА_3 вздовж спільної межі земельних ділянок по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 .мЗапоріжжі шляхом перенесення у бік земельної ділянки ОСОБА_1 паркану незаконно зайнята частина її земельної ділянки площею 0,0040га,у такий самий спосіб ОСОБА_4 вздовж спільної межі земельних ділянок по АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 .мЗапоріжжі шляхом перенесення у бік земельної ділянки ОСОБА_1 паркану незаконно зайнята частина її земельної ділянки площею 0,0110 га.

Посилаючись на те,що внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 та ОСОБА_4 істотно зменшився розмір ділянки,що перебуває у її користуванні,чим порушені права землекористувача,позивач просила суд усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання відповідачів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 звільнити незаконно захоплену частину земельної ділянки позивача площею 40 кв.м. та 110 кв.м.відповідно ,демонтувати встановлені паркани на межі суміжного землекористування і перенести їх з земельної ділянки,закріпленої за будинком позивача.

Первісні відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в процесі розгляду справи подали заперечення(відзив) на позов,за змістом якого посилалися на те,що після набуття у власність сусідніх з позивачем житлових будинків по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_3 ,вони узгодили межу земельних ділянок із сусідкою ОСОБА_1 ,яка мешкає по АДРЕСА_1 , за власний кошт встановили паркани,а 28.05.2015 р. ОСОБА_1 в акті погодження меж землекористування своїм підписом підтвердила узгодження фактично існуючих меж та площі їх земельних ділянок.На підставі технічної документації із землеустрою,рішенням Запорізької міської ради від 07.10.2015 р.земельні ділянки по АДРЕСА_2 та по АДРЕСА_3 були передані відповідачам у власність,право власності зареєстровано у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.Посилаючись на те,що з часу набуття у власність відповідачами земельних ділянок у передбаченому законом порядку,їх розмір та межі не змінювались,права позивача як землекористувача ними не порушувались,просили суд відмовити у позові в повному обсязі.

Управління з питань земельних відносин Запорізької міської ради,залучене до участі у справі позивачем як третя особа без самостійних вимог,повідомило суд про відсутність юридичної зацікавленості у спорі та просило розглядати справу без участі його представника.

Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 26.04.2018 р.

Відповідно до пп. 9 п. 1 Перехідних положень чинного ЦПК України справи в судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу(до 15.12.2017 р.), розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Таким чином, при вчинені процесуальних дій та прийнятті процесуальних рішень судом застосовуються положення ЦПК України у редакції,чинній з 15.12.2017 р.

Відповідно до ст.274 ч.1 п.2 ЦПК України,справа розглянута в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 17.10.2019 р.до участі у справі замість померлого відповідача ОСОБА_4 залучена його правонаступник ОСОБА_2 ,провадження у справі в частині вимог,заявлених до ОСОБА_3 ,у зв`язку з відсутністю правонаступників після його смерті- закрито.

В судовому засіданні були заслухані пояснення позивача ОСОБА_1 ,яка підтримала заявлені вимоги у повному обсязі з урахуваннях їх уточнень;відповідач ОСОБА_2 подала письмову заяву про розгляд справи без її участі ,з урахуванням заперечень,поданих раніше.

Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши учасників справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку,що позов заявлений необґрунтовано,задоволенню не підлягає,на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Відповідно до приписів ст.2 ЦПК України,завданнями цивільного судочинства є справедливий,неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як вбачається з встановлених судом обставин,предметом поданого ОСОБА_1 позову є вимога власника житлового будинку індивідуальної забудови до суміжних землекористувачів про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,закріпленою за житловим будинком,для його обслуговування .

Правовідносини,які виникли між сторонами,Цивільним та Земельним Кодексом України.

З матеріалів справи встановлено,що 10.07.1992 р. ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину № 4-1574,виданого П`ятою Запорізькою державною нотконторою,набула право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 та,відповідно,право користування земельною ділянкою, на якій розміщений цей будинок,площею 973 кв.м.

Суміжними користувачами цієї земельної ділянки являлись ОСОБА_3 ,якому на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 03.11.1998 р.належав житловий будинок по АДРЕСА_2 ,та ОСОБА_2 ,в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 ,якому на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 23.06.1998 р.належав житловий будинок по АДРЕСА_3 .

Рішенням Запорізької міської ради від 07.10.2015 р.№ 58/110 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення(відновлення) меж земельної ділянки в натурі(на місцевості)по АДРЕСА_2 ОСОБА_3 та передано у власність земельну ділянку за цією адресою площею 0,1000га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (землі житлової і громадської забудови).

На підставі вищезгаданого рішення Запорізької міської ради ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану по АДРЕСА_2 та 02.11.2015 р.проведено державну реєстрацію прав власності.

Рішенням Запорізької міської ради від 07.10.2015 р.№ 58/111 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення(відновлення) меж земельної ділянки в натурі(на місцевості)по АДРЕСА_3 ОСОБА_4 та передано у власність земельну ділянку за цією адресою площею 0,0468га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (землі житлової і громадської забудови).

На підставі вищезгаданого рішення Запорізької міської ради ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 0,0468 га, розташовану по АДРЕСА_3 та 02.11.2015 р.проведено державну реєстрацію прав власності.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов).

Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, а також дотримуватися правил добросусідства.

Частиною другою статті 103 ЗК України визначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Згідно з положеннями статті 108 ЗК України у випадках, коли сусідні земельні ділянки відокремлені рослинною смугою, стежкою, рівчаком, каналом, стіною, парканом або іншою спорудою, то власники цих ділянок мають право на їх спільне використання, якщо зовнішні ознаки не вказують на те, що споруда належить лише одному з сусідів. Власники сусідніх земельних ділянок можуть користуватися межовими спорудами спільно за домовленістю між ними. Витрати на утримання споруди в належному стані сусіди несуть у рівних частинах. До того часу, поки один із сусідів зацікавлений у подальшому існуванні спільної межової споруди, вона не може бути ліквідована або змінена без його згоди.

Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Судом при розгляді справи не встановлено порушень відповідачем прав позивача,які потребують захисту у спосіб,обраний нею при пред`явлені позову,заявлені позивачем вимоги не ґрунтуються на законі та доказами не підтверджені,оскільки право власності на спірні земельні ділянки у оспорюваних позивачем розмірах та межах було набуто ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на законних підставах,доказів іншого позивачем при розгляді справи не надано,тому суд приймає рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України,при відмові у задоволенні позову судові витрати позивачу не компенсуються.

На підставі ст.319,321,391 ЦК України,ст.103,108,152 ЗК України, ст.ст.12,13,76,81,141, 258,259,265,280,284,353,355 ЦПК України,суд-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення,а у разі оголошення вступної та резолютивної части рішення,зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.А.Галущенко