Житомирський апеляційний суд
Справа №289/2381/18 Головуючий у 1-й інст. Сіренко Н. С.
Категорія 2 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 19 березня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Сіренко Н.С.

у цивільній справі №289/2381/18 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на подароване майно - житловий будинок з будівлями та земельні ділянки, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом. Просили визнати за ОСОБА_2 право власності на подаровані їй 31.12.2010 ОСОБА_3 :

- кімнату 1-7 площею 10,3 кв.м. і прихожу 1-6 площею 16,3 кв.м. у житловому будинку по АДРЕСА_1 , та на господарські будівлі гараж «Г», бесідку «Д», 1/3 частину вбиральні «У», 1/3 частину огорожі «№1-2» та 1/3 частину криниці «к»;

- 1/3 частину земельної ділянки площею 0,2500 га. (під зазначеним будинком з будівлями) з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться по АДРЕСА_1 , і межі якої визначені (як ділянка №1 0,3920 га.) у Державному акті на право власності на землю серії ЖТ № 21-11-0050, виданому 01.12.1997 Кичкирівською сільською радою Радомишльського району Житомирської області на підставі рішення сільської ради від 23.03.1994 за № 20, зареєстрований в книзі реєстрації Державних актів за № 50;

- цілу земельну ділянку площею 0,2802 га. з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , і межі якої визначені (як ділянка №2 0,2802 га) у Державному акті на право власності на землю серії ЖТ № 21-11-0050, виданому 01.12.1997 Кичкирівською сільською радою Радомишльського району Житомирської області на підставі рішення сільської ради від 23.03.1994 за №20, зареєстрований в книзі реєстрації Державних актів за № 50.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на подаровані їй 31.12.2010 ОСОБА_3 :

- кімнату 1-5 площею 13,7 кв.м., котельню 1-2 площею 7,0 кв.м., веранду 1-3 площею 3,5 кв.м. та кухню 1-2 площею 11,9 кв.м. у житловому будинку по АДРЕСА_1 , та на господарські будівлі сарай «Б», сарай «Д», літню кухню «В», погріб «п», 1/3 частину вбиральні «У», 1/3 частину огорожі «№1-2» та 1/3 частину криниці «к»;

- 1/3 частину земельної ділянки площею 0,2500 га. (під зазначеним будинком з будівлями) з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться по АДРЕСА_1 , і межі якої визначені (як ділянка №1 0,3920 га) у Державному акті на право власності на землю серії ЖТ № 21-11-0050, виданому 01.12.1997 Кичкирівською сільською радою Радомишльського району Житомирської області на підставі рішення сільської ради від 23.03.1994 за №20, зареєстрований в книзі реєстрації Державних актів за № 50;

- цілу земельну ділянку площею 0,1420 га. (біля зазначених вище будинку з будівлями та земельної ділянки 0,25 га) з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , і межі якої визначені (також як ділянка №1 0,3920 га.) у Державному акті на право власності на землю серії ЖТ № 21-11-0050, виданому 01.12.1997 Кичкирівською сільською радою Радомишльського району Житомирської області на підставі рішення сільської ради від 23.03.1994 за №20, зареєстрований в книзі реєстрації Державних актів за № 50;

- цілу земельну ділянку площею 0,0446 га., цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , і межі якої визначені (як ділянка № 4 0,0446 га) у Державному акті на право власності на землю серії ЖТ № 21-11-0050, виданому 01.12.1997 Кичкирівською сільською радою Радомишльського району Житомирської області на підставі рішення сільської ради від 23.03.1994 за №20, зареєстрований в книзі реєстрації Державних актів за № 50.

Залишити у власності відповідача ОСОБА_3 та визнати за ним право власності на:

- веранду 1-1 площею 17,7 кв.м., коридор 1-9 площею 10.5 кв.м., кімнату 1-8 площею 26,8 кв.м. у житловому будинку по АДРЕСА_1 , та на господарські будівлі сарай «Е», вбиральню «У», літню кухню «В», погріб «п», 1/3 частину вбиральні «У», 1/3 частину огорожі «№1-2» та 1/3 частину криниці «к»;

- 1/3 частину земельної ділянки площею 0,2500 га (під зазначеним будинком з будівлями) з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться по АДРЕСА_1 , і межі якої визначені (як ділянка №1 0,3920 га) у Державному акті на право власності на землю серії ЖТ № 21-11-0050, виданому 01.12.1997 Кичкирівською сільською радою Радомишльського району Житомирської області на підставі рішення сільської ради від 23.03.1994 за № 20, зареєстрований в книзі реєстрації Державних актів за № 50;

- цілу земельну ділянку площею 0,1274 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , і межі якої визначені (як ділянка №3 0,1274 га) у Державному акті на право власності на землю серії ЖТ № 21-11-0050, виданому 01.12.1997 Кичкирівською сільською радою Радомишльського району Житомирської області на підставі рішення сільської ради від 23.03.1994 за №20, зареєстрований в книзі реєстрації Державних актів за № 50. В обґрунтування позовних вимог зазначали, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які являються їх батьками, є співвласниками на праві сумісної власності зазначеного вище спірного майна - житлового будинку та земельних ділянок. Право власності на вказане майно в ДРРП не зареєстроване, правовстановлюючі документи втрачені. Ще в 2010 році батьки вирішили подарувати своїм дочкам зазначену вище нерухомість. Однак, лише в 2018 році змогли підготувати частину необхідних документів для нотаріуса. Проте, у нотаріуса сторони не змогли дійти згоди по причині відсутності у них оригіналів правовстановлюючих документів.

11.03.2020 р. до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, а 18.03.2020 р. позивачами подано заяву про уточнення уточнених позовних вимог, які судом залишені без розгляду, оскільки позивачі пропустили строк на подачу таких заяв до суду, не порушуючи при цьому питання про його поновлення.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 19 березня 2020 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

У поданій через свого представника ОСОБА_5 апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати та «направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції або задовольнити позовні вимоги в повному обсязі». На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що позивачі подавали заяву про уточнення уточнених позовних вимог, які судом обов`язково мали б бути розглянуті 19.03.2020 року, оскільки позивачі порушували при цьому питання про поновлення строку, шляхом подачі відповідного клопотання про поновлення проведення підготовчого засідання для прийняття заяви про уточнення заявлених позовних вимог від 18.03.2020 року.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності від 16.08.2012, та витягом про державну реєстрацію прав від 21.12.2012 (а.с.14,15).

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ЖТ 21-11-0050 ОСОБА_3 на підставі рішення виконкому Кичкирівської сільської ради народних депутатів №20 від 23.03.1994 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,8442 га, яка розташована на території с. Кичкирі для ведення особистого підсобного господарства, обслуговування житлових будівель та господарських споруд (а.с.16).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що законних підстав для задоволення позову не було.

При цьому судом враховано, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

В силу ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Статтею 41 Конституції України, главою 24 ЦК України встановлено, що право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини (1948) проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.

В ст.1 Протоколу № 1 (1952) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), що набрала чинності для України з 11.09.1997 та є складовою її правової системи відповідно до вимог ст.9 Конституції України, сформульовані основні принципи здійснення правомочностей власника, як-от: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.

Рівність громадян у своїх правах, забезпечення усім власникам рівних умов здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної сумісної власності закріплено приписами ст.ст.21,24,41 Конституції України, ст.ст.319,369 ЦК України.

В даному випадку матеріали справи свідчать про те, що в обґрунтування заявлених вимог позивачі зазначали, що 31.01.2010р. сторони в усній формі уклали попередній договір дарування житлового будинку, будівель та земельних ділянок.

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати у майбутньому іншій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (ч.1 ст.717 ЦК України). Згідно статті 718 ЦК України, дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути також майнові права, якими уже володіє дарувальник, або які можуть виникнути в майбутньому.

Згідно положень ст.719 ЦК України, усна форма договору передбачена для дарування речей особистого користування та побутового призначення. Письмово укладається договір дарування майнового права та договір дарування з обов`язком передати дарунок у майбутньому. У разі недотримання форми такі договори є недійсними. Щодо нерухомого майна існують певні вимоги: договір дарування нерухомої речі укладається письмово і підлягає нотаріальному посвідченню.

В статтях 54 та 55 Закону України "Про нотаріат" встановлено, що нотаріуси та посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов`язкову нотаріальну форму, а також за бажанням сторін й інші угоди. Нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, перевіряють, чи відповідає зміст посвідчуваної ними угоди вимогам закону і дійсним намірам сторін. Угоди про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, крім випадків, встановлених статтею 38 Закону України "Про іпотеку", посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється, або за наявності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У разі застави майбутнього майна або створення забезпечувального обтяження в майбутньому майні нотаріусу надаються документи, що підтверджують наявність прав на набуття такого майна у власність у майбутньому.

Відповідно до ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання права власності на подароване майно позивачі в силу ст.ст.12,81 ЦПК України зобов`язані на засадах змагальності переконливими, належними та допустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог, а саме факт неможливості оформити договір дарування у позасудовому порядку та довести, що має місце невизнання або оспорювання належного позивачам права, яке підлягає захисту у судовому порядку.

За положенням ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

За змістом ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, а отже належним позивачем у спорах про право власності має бути власник майна, а належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності на майно, зокрема, житловий будинок, земельну ділянку.

Разом з тим, в даному випадку спору щодо будинку та земельних ділянок між учасниками справи фактично не існує.

З матеріалів справи вбачається, що сторони не зверталися до нотаріальних органів з метою оформлення договору дарування нерухомого майна і будь-яких відмов у вчиненні певних дій щодо зазначеного нерухомого майна позивачі не отримували.

Твердження позивача про втрату правовстановлюючих документів на нерухоме майно судом обгрунтовано відхилені з огляду на те, що представником позивача суду надано копії документів із позначкою «Відповідає оригіналу» та завірено підписом із зазначенням дати «10.12.2018», тобто на день подання позову до суду надані копії звірялися з оригіналом.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, а зводяться до переоцінки доказів.

Разом з тим, будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.

Заява про відвід головуючому в даній справі подана після постановлення рішення.

Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 19 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і з цього дня протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Судді:

Повний текст постанови складений 05.08.2020 року.