Справа № 536/1754/19
14 липня 2020 року м. Кременчук
Кременчуцький районний суд Полтавськоїобласті у складі :
Головуючогосудді - Колотієвського О.О.
за участю секретаря судового засідання - Пасєчніковій В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з житлового приміщення,-
Позовна заява обґрунтована тим, що позивач є власником будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Право власності на домоволодіння він набув в 2001 році в порядку спадкування, після смерті моєї матері, ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на спадщину за заповітом серії НОМЕР_1 від 23.02.2001 року.
В даному домоволодінні з ОСОБА_1 проживала дружина ОСОБА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 шлюб розірвано в судовому порядку, рішення суду по справі № 536/756/18.
З вказаного часу він з ОСОБА_2 не підтримують ніяких відносин, не проживають однією сім`єю, не ведуть спільного господарства.
ОСОБА_1 вказав, що не бажає, щоб відповідач користувалася його майном.
ОСОБА_1 пропонував ОСОБА_2 виселитися з його власності в добровільному порядку, про що 05 квітня 2019 року направив листа на її адресу. Однак, відповідач на його численні усні пропозиції та отриману нею письмову пропозицію, не відгукнулася. Продовжує всупереч його волі проживати в будинку, створює перешкоди в користуванні майном - займає окрему кімнату, користується кухнею та санітарними приміщеннями. Крім того, веде себе зухвало, грубить ОСОБА_1 та його дружині, вчиняє сварки, чим створює неприйнятні умови для проживання.
Водночас позивач зазначив, що у ОСОБА_2 є своє житлове приміщення, а саме квартира АДРЕСА_2 . Вказане житло придбане сторонами в шлюбі, було зареєстроване за позивачем, але відповідно до договору дарування від 19.02.1997 р. ОСОБА_1 перевів право власності на цю квартиру за відповідачем.
На вказану квартиру, ОСОБА_1 - не претендує. Проте, відповідачка не бажає ним користуватися, а продовжує проживати в його домоволодінні, що створює перешкоди в вільному користуванні майном.
На підставі викладеного, позивач просив суд ухвалити рішення, яким: Усунути перешкоди в користуванні домоволодінням АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом припинення права користування вказаним житловим приміщенням ОСОБА_2 та виселення її з вказаного домоволодіння.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Від представника позивача - ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали.
ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася. Про дату розгляду справи повідомлялася належним чином за останнім відомим місцем проживання. Заяви про причини неявки відвідповідача не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення (ст. 280 ЦПК України).
Суд дослідивши матеріали справи та докази, приходить наступного висновку.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленихцим Кодексом.
Судом встановлено, що позивач є власником будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер довідки 191680158 від 05.12.2019 року. Право власності на домоволодіння набув в порядку спадкування, після смерті своєї матері, ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на спадщину за заповітом серії НОМЕР_1 від 23.02.2001 року.
В даному домоволодінні з ОСОБА_1 , проживала дружина позивача - ОСОБА_2 .
12 вересня 2018 року рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області по справі № 536/756/18 шлюб між сторонами розірвано.
Позивач та відповідач не проживають однією сім`єю, не ведуть спільного господарства, в той час доказів на спростування цього відповідачем не надано, не зважаючи на це відповідач продовжує користуватися його майном, а саме проживає у вищезазначеному житловому будинку.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 пропонував ОСОБА_2 виселитися з його власності в добровільному порядку, про що 05 квітня 2019 року направив листа на її адресу. Однак, відповідач на його усні та письмову пропозицію не відгукнулася. Продовжує всупереч його волі проживати в будинку, створює перешкоди в користуванні майном.
Відповідно до Довідки ВК Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, ОСОБА_2 на території Піщанської сільської ради не зареєстрована.
Також судом встановлено, що у ОСОБА_2 є власне житлове приміщення, а саме квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується договором дарування № 580 від 19.02.1997 року.
Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України).
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст.150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Ч. 3 ст.156 ЖК встановлено, що до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство).
З аналізу глави 32 ЦК України та ст. 150 ЖК вбачається, що правом користування житлом, яке перебуває у власності особи, мають члени сім`ї та інші особи, які проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Судом встановлено, що відповідач проживала у спірному будинку в якості члена сім`ї, тобто набула право користування чужим майном під час шлюбних відносин з позивачем, що по своїй суті є сервітутом, а тому після розлучення сервітут фактично припинений.
Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України, сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Оскільки відповідач по справі фактично не є членом сім`ї ОСОБА_1 , так як шлюб між ними розірвано 12 вересня 2018 року, рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області по справі № 536/756/18, спільного господарства не ведуть, тому суд дійшов висновку, що її право на користування чужим майном підлягає припиненню шляхом виселення з житлового приміщення.
На підставі викладеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 391, 405, 406 ЦК України, ст.ст. 258-259, 280, 282,2 84 352 ЦПК України, ст. 150 ЖК,-
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення з житлового приміщення - задовольнити.
Усунути перешкоди в користуванні домоволодінням АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом припинення права користування вказаним житловим приміщенням ОСОБА_2 та виселення її з вказаного домоволодіння.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовоюз аявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцятиднів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Кременчуцький районний суд Полтавсько їобласті протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення абоа пеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя О. О. Колотієвський