Справа № 127/9843/20
Провадження № 2/127/1550/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.07.2020 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

за участю секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ГУ ПФУ у Вінницькій області в травні 2020 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Вінницькій області та отримує пенсію за віком згідно ЗУ від 09.07.203 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058).

На дату призначення пенсії (01.07.2011 року) обрахований стаж ОСОБА_1 становив 44 роки 12 днів.

У результаті перерахунку пенсії у липні 2018 року виявлено розбіжності з індивідуальними відомостями про застраховану особу і матеріалами пенсійної справи. Зокрема, у зв`язку з надлишково зарахованим стажем роботи - 12 років 5 місяців 22 дні по пенсійні справі ОСОБА_1 виникла переплата пенсії в сумі 7365,36 грн. за період з 01.04.2018 року по 31.07.2018 року.

З метою добровільного повернення коштів управлінням направлено повідомлення пенсіонеру від 14.01.2019 року за № 69/11-42-1/05 з проханням з`явитись в управління щодо вирішення питання переплати пенсії.

Проте ОСОБА_1 не відреагував на вказане прохання.

У подальшому ГУ ПФУ у Вінницькій області направлено листа від 11.12.2019 року за № 2413/02-04-26/04-2 про вказану переплату пенсії та необхідність повернення надлишково отриманих коштів. Однак на рахунок ГУ ПФУ у Вінницькій області на момент подачі позову кошти та будь - яка інформація від ОСОБА_1 не надходили.

У зв`язку з вищенаведеним ГУ ПФУ у Вінницькій області звернулося до суду з позовом та просило стягнути з ОСОБА_1 надміру виплачену суму пенсії в розмірі 7365,36 грн.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідач заперечив в задоволенні позову.

Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідач ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Вінницькій області та отримує пенсію за віком обчислену відповідно до Закону України від 09.07.2003 року № 1058 «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З метою добровільного повернення коштів управлінням направлено повідомлення пенсіонеру від 14.01.2019 року за № 69/11-42-1/05 з проханням з`явитись в управління щодо вирішення питання переплати пенсії.

У подальшому ГУ ПФУ у Вінницькій області направлено листа від 11.12.2019 року за № 2413/02-04-26/04-2 про вказану переплату пенсії та необхідність повернення надлишково отриманих коштів. Однак на рахунок ГУ ПФУ у Вінницькій області на момент подачі позову кошти та будь - яка інформація від ОСОБА_1 не надходили.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття (придбання) майна виникають за наявності трьох умов: 1) має місце набуття або збереження майна; 2) вказане набуття або збереження майна здійснено за рахунок іншої особи; 3) має місце відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Згідно ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Статтею 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пенсіонери зобов`язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов`язку і одержання у зв`язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

В силу ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові стягуються лише у випадку зловживання з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями тощо).

Таким чином, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.

Отже, механізм повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме через його зловживання.

Зазначене узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 31.01.2019 року (справа № 554/6495/17-ц), від 31.10.2019 року (справа № 607/657/17), від 20.03.2019 року (справа № 345/1493/17-ц).

В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач ОСОБА_1 вчинив будь-які зловживання зі свого боку або подав до ГУ ПФУ у Вінницькій області недостовірні дані під час нарахування та виплати йоу пенсії.

Додатково суд зазначає, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо.

ГУ ПФУ у Вінницькій області не доведено факту наявності рахункової помилки, оскільки відсутні докази, по інформації яких можна було б відстежити шлях та причину виникнення помилки при нарахуванні пенсії та з`ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою, як стверджує позивач, а не помилкою, пов`язаною, наприклад, з неналежним виконанням обов`язків службовими особами, відповідальними за обчислення та нарахування пенсії.

Таким чином, сам факт того, що внаслідок розбіжностей з індивідуальними відомостями про застраховану особу і матеріалами пенсійної справи, не можна вважати рахунковою помилкою, оскільки відсутні докази, на підставі яких можна встановити причину виникнення таких розбіжностей.

Пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

За таких обставин, враховуючи те, що на підставі зібраних у справі доказів судом не встановлено факту недобросовісного набуття ОСОБА_1 коштів у розмірі 7365,36 грн., як і не встановлено наявності рахункової помилки, зазначена сума, яка є пенсійною виплатою, поверненню ГУ ПФУ у Вінницькій області не підлягає, тому суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1212, 1215 Цивільного кодексу України, ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст.ст. 102, 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області до ОСОБА_1 про стягнення коштів відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, місцезнаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 13322403.

Відповідач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Суддя