РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Луньової Д.Ю.

за участі: секретаря судового засідання Близнюка В.О.,

представника заявника адвоката Ковтун Л.Я.,

представника заінтересованої особи Деріглазової М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лисичанську заяву ОСОБА_1 про встановлення факту каліцтва на виробництві, заінтересована особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , через свого представника, звернувся до суду з вищевказаною заявою, обґрунтовуючи її тим, що в 1976 році він був прийнятий на посаду слюсара третього розряду по ремонту обладнання ремонтно-механічного цеху Лисичанського нафтопереробного заводу, який знаходився на території міста Лисичанська Луганської області. 09.12.1976 року з ним стався нещасний випадок на виробництві в результаті якого заявник отримав виробничу тупу травму тяжкого ступеня, а саме, в Лисичанській міській лікарні ім. Титова йому було встановлено діагноз - виробнича тупа травма тяжкого ступеня; пароорбітальна гематома, множинні садна шкіри повік; відшарування сітчатки правого ока. Машиною швидкої допомоги з робочого місця його було доставлено до лікарні, де тривалий час знаходився на лікуванні. З віком його стан став погіршуватись, він майже втратив зір на травмоване праве око. Для підготовки документів для МСЕК з метою встановлення ступеню втрати працездатності, призначення та виплати страхових виплат необхідно надати акт про нещасний випадок на виробництві, підписаний керівником підприємства і скріплений печаткою, а оскільки в досудовому порядку цього зробити неможливо, він звернувся до суду з даною заявою.

В судовому засіданні представник заявника адвокат Ковтун Л.Я. заявлені вимоги підтримала та пояснила, що необхідність звернення до суду обумовлена погіршенням стану здоров`я, що у 1976 році існували інші правила та діяло зовсім інше законодавство. Також зазначила, що встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки надасть змогу оформити та отримувати допомогу.

Представник заінтересованої особи - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області в судовому засіданні не погодилась з заявленими вимогами, зазначила, що направлення на обстеження датоване 1976 роком не містить штампу установи та печатки лікаря; аналіз медичної документації свідчить про те, що втрата зору заявника може бути викликана віковими змінами, а звернення з такою заявою до суду через значний проміжок часу з дня отримання травми викликає певні сумніви. Крім того, зазначила, що на її думку суд повинен встановлювати факт нещасного випадку на виробництві, а чи є такий випадок таким, що пов`язаний з виробництвом, встановлення обставин нещасного випадку, встановлення наявності виробничого фактору та його кваліфікації відноситься до компетенції спеціальної комісії.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та проаналізувавши матеріали, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог виходячи з наступного.

Так, згідно трудової книжки (а.с. 6-9) , судом встановлено, що 03.11.1976 року ОСОБА_1 був зарахований слюсарем третього розряду по ремонту обладнання ремонтно-механічного цеху.

Згідно записів у трудовій книжці з займаної посади заявник був звільнений 29 березня 1977 року на підставі ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до направлення на обстеження до офтальмологічного відділення Луганської обласної лікарні, виданого лікарем Лупир 22.12.1976 р. (а.с.10), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поступив до офтальмологічного відділення в ургентному порядку машиною швидкої допомоги у супроводі чергової медсестри медпункту НПЗ. Зі слів медсестри медпункту НПЗ та пацієнта 09.12.1976 р. приблизно о 14-10 при виконанні робіт відскочив шматок металевого кабелю і травмував праве око. Через повільну динаміку одужання та низьку гостроту зору прийнято рішення про направлення пацієнта для обстеження до Луганської обласної лікарні; встановлено діагноз - виробнича тупа травма тяжкого ступеня; пароорбітальна гематома, множинні садна шкіри повік; відшарування сітчатки правого ока.

Згідно відповіді на запит від 26.06.2019 р. наданої головним лікарем КУ «Територіальне медичне об`єднання м. Лисичанськ» на заяву ОСОБА_1 надати епікриз із історії хвороби офтальмологічного відділення за 1976 рік неможливо через закінчення строку зберігання 25 років (а.с. 19).

З амбулаторної картки ОСОБА_1 (а.с. 11-18) вбачається, що останній неодноразово звертався до лікаря-офтальмолога зі скаргами на проблеми із зором; в записі при зверненні у лютому 2005 році при визначенні діагнозу лікарем у тому числі зазначено «травма 09.12.76» (а.с. 11).

Окрім вищевикладених письмових доказів, факт нещасного випадку на виробництві, який стався з ОСОБА_1 також підтверджуються показами свідків, які були допитані в судовому засіданні.

Так свідок ОСОБА_2 зазначила, що вона перебувала на території Лисичанського нафтопереробного заводу, так як там в той час були склади, а вона приїхала за товаром; почула, що чоловік отримав травму й так сталося, що вона допомогла йому дійти до медпункту, чоловік прикривав око. Потім вона дізналася, що цим чоловіком був ОСОБА_1 , і що він працював на заводі і при виконанні робіт йому щось попало в око. Вона відвідувала ОСОБА_1 у лікарні, і з тих пір товаришує з його родиною.

Свідок ОСОБА_3 зазначила, що взимку 1976 року у відділенні офтальмології Лисичанської лікарні лікувався її батько, ОСОБА_1 привезли й поклали до палати, в якій перебував її батько. Коли ОСОБА_1 привезли до лікарні, вона відвідувала батька й чула, як казали, що чоловіка привезли з НПЗ з травмою. Потім від батька вона дізналась, що ОСОБА_1 приходили з заводу і вмовляли, щоб він відмовився від складання акту про нещасний випадок на виробництві.

У зв`язку з погіршенням стану здоров`я заявник вирішив скористатись своїм правом на соціальний захист як особа, яка зазнала каліцтва внаслідок травми на виробництві.

Встановлення даного факту необхідно заявнику для забезпечення соціального захисту, як особи, що зазнала ушкодження здоров`я під час виконання трудових обов`язків.

З метою захисту прав і свобод громадян України, яким є заявник, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення даного факту.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293, п. 3 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

В п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" зазначено, що при застосуванні п. 3 ст. 273 ЦПК України (п. 3 ст. 256 та п. 3 ст. 315 ЦПК), яким передбачено встановлення каліцтва на виробництві або у зв`язку з виконанням державних чи громадських обов`язків, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по соціальному страхуванню, судам слід мати на увазі, що з дня введення в дію Закону України "Про охорону праці" (з 24 листопада 1992 року) справи про встановлення таких фактів не розглядаються в порядку окремого провадження.

Тобто в порядку окремого провадження можливо встановити лише ті факти каліцтва, які мали місце до 08 грудня 1992 року і відсутня можливість їх підтвердження в позасудовому порядку. З прийняттям ж Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 року та введенням його в дію з 24.11.1992 року факт каліцтва не встановлюється в порядку окремого провадження, а застосовуються положення ст. 22 ЗУ «Про охорону праці», які передбачають інший порядок розгляду справ про встановлення факту каліцтва.

Зважаючи на те, що отримане заявником ушкодження під час виконання трудових обов`язків мало місце в 1976 році, суд вважає за необхідне заявлені вимоги в частині встановлення факту каліцтва ОСОБА_1 на виробництві задовольнити.

Між тим, встановлення факту нещасного випадку в даному випадку, враховуючи, що акт про нещасний випадок не складався, на момент отримання заявником травми діяли інші норми права, не відноситься до повноважень суду та не відповідає встановленим законодавством способам захисту цивільних прав, а тому не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись, ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту каліцтва на виробництві, заінтересована особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області задовольнити частково.

Встановити факт, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обіймаючи посаду слюсаря третього розряду по ремонту обладнання ремонтно-механічного цеху та перебуваючи на території Лисичанського нафтопереробного заводу, під час виконання трудових обов`язків отримав каліцтво на виробництві.

Рішення може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду через Лисичанський міський суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений 31.07.2020 р.

Суддя: Д.Ю. Луньова