ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 602/705/19Головуючий у 1-й інстанції Радосюк А.Р.
Провадження № 22-ц/817/417/20 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Сташків Б. І., Щавурська Н. Б.,

з участю секретаря - Сович Н.А.

сторін:

представника апелянта - адвоката Ткаченка О.Ю.

розглянувши у режимі відеоконференції цивільну справу № 602/705/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 22 січня 2020 року, ухваленого суддею Радосюком А.Р., повний текст якого складено 27 січня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року ОСОБА_3 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що на її утриманні перебуває неповнолітній син: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який потребує матеріальної допомоги. Відповідач, що є батьком дитини, ухиляється від надання такої допомоги на його утримання, хоча працездатний, матеріально забезпечений, неофіційно займається підприємницькою діяльністю і за станом здоров`я може надавати матеріальну допомогу.

Враховуючи наведене, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 3000 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, а також понесені судові витрати.

Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 22 січня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 01 липня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 7700 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 840.80 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_3 - адвокат Ткаченко О.Ю. подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково визначив день пред`явлення позову 01 липня 2019 року, хоча його було подано (направлено) до суду 19 червня 2019 року. Крім того, визначаючи розмір аліментів, які мають стягуватись з відповідача на утримання дитини, суд першої інстанції не врахував положення п.3-1 ч.1 та ч.2 ст.182 СК України, відповідно до яких мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Враховуючи наведене, просить рішення суду в частині розміру стягнутих судом аліментів змінити та стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на малолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 19 червня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі не надходив.

В судовому засіданні представник апелянта - адвокат Ткаченко О.Ю. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в ній.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не повністю.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданимо 06 травня 2011 року Верещаківською сільською радою Лановецького району Тернопільської області (а.с.6).

Рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 26 лютого 2014 року шлюб, зареєстрований 04 листопада 2009 року Верещаківською сільською радою Лановецького району Тернопільської області, актовий запис №3, між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , розірвано (а.с.5).

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає спільно з позивачкою ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 , що підтверджується копією довідки про склад сім`ї №178, виданою 17 травня 2019 року Верещаківською сільською радою Лановецького району Тернопільської області (а.с.4).

Як вбачається з Акта обстеження від 17 травня 2019 року №179 ОСОБА_3 проживає разом зі своїм сином ОСОБА_5 , який перебуває на її утриманні, в АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 власного житла та земельної ділянки не має (а.с.3).

Відповідно до довідки №41, виданої 17 травня 2019 року комунальною організацією «Вишгородоцький заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів» ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3, є учнем 2 класу Верещаківської філії Вишгородоцького ЗЗСО І-ІІІ ступенів (а.с.7).

Згідно інформації регіонального сервісного центру МВС в Тернопільській області № 4387 від 22 жовтня 2019 року, за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , станом на 22 жовтня 2019 року зареєстрований транспортний засіб марки VOLKSWAGEN GOLF, 1998 року випуску, кузов ?№ НОМЕР_3 , сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_4 .

Крім того, вищевказаним громадянином з 03 березня 2018 року був зареєстрований транспортний засіб марки OPEL VIVARO, 2006 року випуску, білого кольору, кузов № НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_4 , та 01 червня 2019 року перереєстрований на нового власника (а.с.48).

Як вбачається з повідомлення про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної-особи підприємця від 22 жовтня 2019 року №139, до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 22 жовтня 2018 року внесено запис про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 , НОМЕР_2 (а.с.32).

Згідно довідки від 03 жовтня 2011 року, виданої АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_4 станом на 03 жовтня 2019 року має заборгованість перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитними договорами в загальному розмірі 34056 грн. 38 коп. (а.с.31).

Відповідно до повідомлення Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 24 жовтня 2019 року №9-19-0.61-6439/2-19 за ОСОБА_4 державні акти, що посвідчують право власності на земельні ділянки в межах Тернопільської області не видавалися (а.с.53).

Як вбачається з квитанцій, виданих АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_4 протягом 2017-2018 років перераховував грошові кошти на ім`я ОСОБА_3 для утримання неповнолітнього сина (а.с.30).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7 та 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У відповідності з вимогами ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

На підставі ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, і (або) у твердій грошовій і (або) натуральній формі.

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач матеріальну допомогу в належному розмірі на утримання дитини не надає, хоча має нерегулярний мінливий дохід.

Як вбачається з доводів позивачки, відповідач неофіційно займається підприємницькою діяльністю.

Однак, проти даної обставин відповідач заперечує, надавши повідомлення про проведення реєстрації припинення підприємницької діяльності ФОП - ОСОБА_4 .

Відповідно до вимог ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про те, що визначаючи розмір аліментів, які мають стягуватись з відповідача на утримання дитини, судом не враховано положення 182 СК України.

Так, відповідно до Закону України «Пpo Дepжавний бюджeт на 2019 рік» встановлено прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років з 01 грудня 2019 р. в сумі 2218 грн. Такий же розмір прожиткового мінімуму на дитину віком дo 6 років встановлено й з 01 січня 2020 р. на підставі Закону України «Пpo Дepжавний бюджeт на 2020 рік».

Апеляційний суд звертає увагу на те, що розмір 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років на день ухвалення рішення становить 1109 грн.

Таким чином, визначаючи аліменти у розмірі 1500 грн., судом першої інстанції враховано положення ст.182 СК України.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні належні та переконливі докази, які б свідчили про те, що матеріальне становище відповідача дає йому можливість сплачувати аліменти в розмірі, в якому просить апелянт.

При цьому, позивачка не надала суду жодних доказів про своє матеріальне становище (наявність доходів), а також доказів щодо стану здоров`я дитини.

Враховуючи, що відповідач в добровільному порядку належного матеріального утримання дитині не надає, приймаючи до уваги розмір аліментів, які просить стягнути позивачка, майнове становище відповідача, який має нерегулярний мінливий дохід, ненадання ним суду відомостей про свій стан здоров`я, наявність інших утриманців, беручи до уваги норми законодавства про рівні обов`язки батьків щодо утримання дитини, виходячи із забезпечення інтересів дитини, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина в розмірі 1500 грн., але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Поряд з цим, колегія суддів погоджується з твердженням апелянта про те, що суд першої інстанції помилково визначив день пред`явлення позову 01 липня 2019 року.

У відповідності з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

При цьому, днем подачі позову вважається день здачі документа на пошту, а не день надходження листа до суду.

З матеріалів справи слідує, що 19 червня 2019 року (20:09 год.) представником позивача - Ткаченком О.Ю. дану позовну заяву було відправлено на офіційну електрону адресу Лановецького районного суду Тернопільської області.

У відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, резолютивну частину рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 22 січня 2020 року в частині початкової дати стягнення аліментів, слід змінити, вказавши про початок стягнення аліментів з 19 червня 2019 року.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

06 серпня 2020 року представником апелянта - Ткаченком О.Ю. подано до суду клопотання про детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Згідно вказаного клопотання загальна вартість виконаних послуг адвокатом становить 6500 грн., який позивачкою (апелянтом) сплачено адвокату, що підтверджується актом здачі-прийняття наданих послуг, квитанцією до прибуткового касового ордера.

Як вбачається з акту здачі-прийняття наданих послуг, адвокат Ткаченко О.Ю. надав ОСОБА_3 наступні правничі послуги на стадії апеляційного розгляду: зустріч та усна консультація клієнта (500 грн.), підготовка апеляційної скарги (4000 грн.), підготовка клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (500 грн.), представництво в суді 06 серпня 2020 року (1000 грн.), клопотання про детальний опис робіт виконаних адвокатом (500 грн.)

Згідно з ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Із зазначених вище критеріїв випливає, що основоположним принципом, який застосовується судом при вирішенні питання про відшкодування витрат на правничу допомогу є принцип співмірності.

Відповідно до ч.4 ст 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 24 жовтня 2019 року справа №905/1795/18.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з п.3 ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців.

Таким чином, апеляційний суд враховує, що ціна позову у даній справі становила 18 000 грн.

З огляду на вказані обставини та керуючись принципами співмірності, справедливості, пропорційності та верховенством права колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь апелянта судові витрати, пов`язані з апеляційним розглядом даної справи, у розмірі 2000 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384, ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 22 січня 2020 року - змінити, виклавши другий абзац резолютивної частини рішення в такій редакції:

«Стягнути з ОСОБА_4 (с.Верещаки Лановецького району Тернопільської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 (с.Верещаки Лановецького району Тернопільської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) аліменти на малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 19 червня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття».

В решті рішення Лановецького районного суду Тернопільської області від 22 січня 2020 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (с.Верещаки Лановецького району Тернопільської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 (с.Верещаки Лановецького району Тернопільської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_6 ) 2000 (дві тисячі) грн. судових витрат на професійну правову допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 11 серпня 2020 року.

Головуючий

Судді