Головуючий суддя в суді І інстанції
Єдиний унікальний № 374/223/20

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2020 року суддя Ржищівського міського суду Київської області Козіна С.М., перевіривши позовну заяву ОСОБА_1 до Ржищівської міської ради Київської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року до Ржищівського міського суду Київської області надійшла вказана вище позовна заява, у якій позивач просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на земельну ділянку, загальною площею 0,13 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , за цільовим призначенням - ведення городництва. До позовної заяви додано копію довідки МСЕК про інвалідність І групи, що видана ОСОБА_1 .

Перевіривши позовну заяву, суддя дійшов висновку, що вона не відповідає вимогам ст. 175-176 ЦПК України.

Так, п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Відповідно до ч. 9 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому обов`язок визначити вартість спірного майна покладається на позивача.

Судом взято до уваги те, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". Проте, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статей 140-141 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивачкою у позові визначено його ціну, та зазначено, що загальною вартістю спірного нерухомого майна слід вважати суму 180 000,00 грн., при цьому не додано докази, які підтверджують саме таку вартість нерухомого майна. Відтак, визначена позивачкою ціна позову необґрунтована та не підтверджується жодними належними доказами.

Таким чином, позивачці необхідно визначити вартість спірного майна (наприклад, здійснивши відповідну експертну оцінку вартості майна), виходячи з його ринкової вартості станом на день звернення до суду, зазначити відповідну ціну позову, а також надати докази (звіт про дійсну ринкову вартість земельної ділянки), що підтверджують кожну обставину, якими позивач обґрунтовує свої вимоги або наявність підстав для звільнення від доказування.

Згідно п.1 пп. 1,2 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2014 року № 358 «Про проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства» установлено, що оціночною вартістю для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обов`язкових платежів, які справляються відповідно до законодавства (далі - оподаткування), є ринкова вартість, розрахована відповідно до національних стандартів та інших нормативно-правових актів з питань оцінки майна і майнових прав; інформація із звіту про оцінку майна, звіту про експертну грошову оцінку земельних ділянок (далі - звіт про оцінку), що складений для цілей оподаткування, вноситься безперешкодно та безоплатно до єдиної бази даних звітів про оцінку. Зазначена інформація складається за встановленою Фондом державного майна формою та є додатком до звіту.

Одночасно, суд звертає увагу позивачки на той факт, що «ринкова вартість майна за оголошенням в Інтернеті» не є вартістю земельної ділянки, а тому і не є ціною позову.

Підтвердженням такої вартості може бути звіт про оцінку, строк дії якого становить не більше шести місяців з дати оцінки. Оскільки дана земельна ділянка перебуває у комунальній власності, то її вартість може визначатись нормативно грошовою оцінкою земельної ділянки.

Відповідно до пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року з подальшими змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25 травня 1998 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутністю - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Крім того, статтею 175 передбачено перелік інших вимог, яким повинна відповідати позовна заява.

У позовній заяві позивач просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на земельну ділянку, загальною площею 0,13 га, що знаходиться в АДРЕСА_1 , за цільовим призначенням - ведення городництва.

Однак, потребує уточнення зміст позовних вимог про визнання права власності за набувальною давністю на земельну ділянку, зважаючи на те, що вказівки позивача на площу земельної ділянки - 0,13 га, та адресу: АДРЕСА_1 , не дають можливості однозначно ідентифікувати відповідну земельну ділянку.

Як вбачається зі змісту ст. 79, 79-1 Земельного кодексу України, основною ідентифікуючою ознакою земельної ділянки є її кадастровий номер, що присвоюється сформованим земельним ділянкам.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Статтею 79-1 Земельного кодексу України визначено поняття земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.

1. Формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

2. Формування земельних ділянок здійснюється:

- у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності;

- шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок;

- шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

- шляхом інвентаризації земель у випадках, передбачених законом;

- за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

3. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі.

4. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

5. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

6. Формування земельних ділянок шляхом поділу та об`єднання раніше сформованих земельних ділянок, які перебувають у власності або користуванні, без зміни їх цільового призначення здійснюються за технічною документацією із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок.

7. Винесення в натуру (на місцевість) меж сформованої земельної ділянки до її державної реєстрації здійснюється за документацією із землеустрою, яка стала підставою для її формування.

8. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру.

9. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Однак, позивач у своїх позовних вимогах про визнання права власті за набувальною давністю земельної ділянки не зазначає кадастровий номер спірної земельної ділянки, а також не вказує у зв`язку із чим не зазначається кадастровий номер спірної земельної ділянки. Крім того, у позовній заяві не зазначено документів, що визначають точні координати земельної ділянки (схема розміщення земельної ділянки (викопіювання); кадастровий план земельної ділянки; технічна документація земельної ділянки тощо).

Відповідно до ч. 1 ст. 185 суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Оскільки, без зазначення наведених вище обставин, вирішити питання про відкриття провадження у справі неможливо, суддя вважає за необхідне позовну заяву залишити без руху та надати позивачу строк для усунення зазначених недоліків.

За змістом ч. 3 ст. 185 якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Керуючись ст. 175-185, 260, 261 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Ржищівської міської ради Київської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, - залишити без руху.

Повідомити ОСОБА_1 про необхідність усунення недоліків позовної заяви, вказаних в ухвалі.

Вказані недоліки позовної заяви усунути не пізніше десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Роз`яснити, що у разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява буде вважатися неподаною та повернута позивачеві.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Строки застосовувати з урахуванням п.3 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" ЦПК України.

Суддя