Номер провадження: 22-ц/813/4184/20
Номер справи місцевого суду: 523/6283/19
Головуючий у першій інстанції Шепітко І. Г.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Лопотан В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 липня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» про поновлення на роботі, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт», в якому просив суд скасувати наказ директора ДП «Одеський морський торговельний порт» за № 106К від 25.03.2019 року про його звільнення з посади першого заступника директора відокремленого структурного підрозділу Судноверф «Україна» ДП «Одеський морський торговельний порт»; поновити його на роботі в ДП «Одеський морський торговельний порт» на посаду першого заступника директора відокремленого структурного підрозділу Судноверф «Україна» ДП «Одеський морський торговельний порт» та стягнути з ДП «Одеський морський торговельний порт» на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період вимушеного прогулу із розрахунку місячної заробітної плати у розмірі 39 451,65 грн.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 04 липня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» () про поновлення на роботі, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено повністю.

Скасовано наказ директора Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» за №106/К від 25.03.2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника директора відокремленого структурного підрозділу Судноверф «Україна» ДП «Одеський морський торговельний порт».

Поновлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на роботі в ДП «Одеський морський торговельний порт» () на посаду першого заступника директора відокремленого структурного підрозділу Судноверф «Україна» ДП «Одеський морський торговельний порт».

Стягнуто з ДП «Одеський морський торговельний порт» () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , заробітну плату за період вимушеного прогулу у розмірі 93 032,50 (дев`яносто три тисячі тридцять дві) грн. 50 коп.

Стягнуто з ДП «Одеський морський торговельний порт» () в дохід держави судовий збір в розмірі 3842 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі в ДП «Одеський морський торговельний порт» на посаді першого заступника директора відокремленого структурного підрозділу Судноверф «Україна» ДП «Одеський морський торговельний порт», та виплати одномісячного середнього заробітку у розмірі 39 451 грн. 65 коп. (тридцять дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят одну).

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ДП «Одеський морський торговельний порт» подав до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення по даній справі, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , посилаючись на її необґрунтованість, просить апеляційну скаргу Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» та доповнення до неї - залишити без задоволення (ТОМ ІІ: а.с. 7-14).

До суду апеляційної інстанції з`явився представник ДП «Одеський морський торговельний порт» - Сидоров О.В.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - ОСОБА_2 до суду не з`явилися, однак 07.08.2020 року через канцелярію апеляційного суду подали ідентичні заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку з запровадженням в Україні з 12.03.2020 по 31.08.2020 року карантину через спалах у світі коронавірусу.

Апеляційний суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, з огляду на наступне.

Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" у чинній редакції, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 по 31.07.2020 (в редакції останніх змін) на всій території України встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 №343 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією (у тому числі у м. Одесі). Зокрема, дозволено: з 22.05.2020 регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні; з 25.05.2020 перевезення пасажирів метрополітенами.

Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.

Відповідне положення міститься у постанові КГС ВС від 16 липня 2020 року у справі № 924/369/19.

Крім того, відповідно до рішення Ради суддів України №36 від 05.06.2020 року вирішено вважати недоцільним продовження карантину після настання граничної дати, визначеною постановою Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 року «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», а саме, після 22.06.2020 року.

Також, судова колегія звертає увагу на те, що за положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 Цивільного процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи неодноразові відкладення судових засідань за клопотаннями учасників справи та ненадання позивачем та його представником жодних доказів щодо неможливості прибути в судове засідання та жодних вагомих підстав для відкладення розгляду справи, та з метою дотримання розумних строків розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача та його представника, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що Наказом №708 від 02.08.1982 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду майстра ДКЦ Одеського судноремонтного заводу «Україна».

В подальшому Одеський судноремонтний завод «Україна» було реорганізовано, та він був приєднаний до Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт», у якості структурного підрозділу Судноверф «Україна».

Наказом за № 130к від 30.03.2016 року з 01.04.2016 року ОСОБА_1 був переведений на посаду першого заступника директора Судноверф «Україна».

З вказаного часу ОСОБА_1 працював на посаді першого заступника директора Судноверф «Україна» ДП «Одеський морський торговельний порт».

За період роботи на підприємстві позивач сумлінно виконував свої обов`язки, жодних зауважень на його адресу не надходило, до дисциплінарної відповідальності він не притягувався.

За весь період роботи на підприємстві його було неодноразово нагороджено грамотами та подяками: наказом Директора ДП «ОМТП» № 484 К від 28.07.2010 року нагороджено «Почесною грамотою»; наказом Директора ДП «ОМТП» № 319/К від 21.07.2014 року нагороджено Почесною відзнакою директора державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» з врученням посвідчення та нагрудного знаку; Розпорядженням міського голови від 15.07.2013 року № 735-01р. 077775 Л/д 3520, нагороджено Почесним знаком Одеського міського голови «Подяка»; Наказом Міністра транспорту та зв`язку України № 405 від 07.04.2008 року «Подякою»; 04.04.2008 року, Головою первинної профспілкової організації ДП «Одеський морський торговельний порт» «Почесною грамотою; наказом Директора ДП «ОМТП» № 509/К від 07.09.2015 року нагороджено «Почесною грамотою»; 09.07.2015 року Головою профспілки робітників морського транспорту «Одеського морського порту» «Почесної грамотою»; 17.09.2013 року Директором ДП «ОМТП» та Головою профспілки робітників морського транспорту «Одеського морського порту» «Почесною грамотою»; 29.07.2012 року Начальником порту та Головою профспілки робітників морського транспорту «Одеського морського порту» «Почесною грамотою; 09.07.2010 року Начальником порту та Головою профспілки робітників морського транспорту «Одеського морського порту» «Почесною грамотою; 09.07.2015 року Головою профспілки робітників морського транспорту «Одеського морського порту» «Почесною грамотою»; Наказом Директора ДП «ОМТП» № 331К від 29.06.2016 року ОСОБА_1 було привласнено почесне звання «Ветеран порту».

26.03.2019 року ОСОБА_1 було повідомлено, що за наказом директора ДП «Одеський морський торговельний порт» було проведено службове розслідування, на підставі висновків якого, його було звільнено із займаної посади наказом Директора порту від 25.03.2019 року.

27.03.2019 року відповідач не допустив ОСОБА_1 до його робочого місця та повідомив його про звільнення з посади першого заступника директора відокремленого структурного підрозділу Судноверф «Україна» ДП «Одеський морський торговельний порт».

Трудова книжка позивачу не видавалась, розрахунок - виплата всіх сум, що належать позивачу від підприємства з ним не проводилася, копія наказу про звільнення з роботи позивачу не видавалась.

29.03.2019 року ОСОБА_1 у встановленому порядку звернувся на адресу відповідача із письмовою заявою з вимогою видати йому належно оформлену трудову книжку, виплатити йому всі суми, що належать йому від підприємства, письмово повідомити його про нараховані йому при звільненні грошові суми, та видати йому копію розпорядження (наказу) про звільнення з роботи.

Позивачем до позовної заяви додано лист відповідача за вих. № 02/6-144/643 від 01.04.2019 року, підписаний заступником директора (з питань праці та персоналу) ОСОБА_3 , з якого вбачається, що ОСОБА_1 звільнений власником підприємства на підставі наказу № 106К від 25.03.2019 року на підставі ст.41 п.1 КЗпП України, та необхідність прибути до відділу управління персоналом ДП «Одеський порт» для отримання лише трудової книжки.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, районний суд виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки наказ директора ДП «Одеський морський торговельний порт» за №106/К від 25.03.2019 року про звільнення ОСОБА_1 є незаконним та підлягає скасуванню, так як прийнятий з порушенням вимог КЗпП України, ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді, оскільки його звільнення було здійснено з порушенням законодавства України та на його користь повинно бути стягнено заробітну плату за період вимушеного прогулу у розмірі 93 032,50 (дев`яносто три тисячі тридцять дві) грн. 50 коп.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на таке.

Згідно ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

У справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу, окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 41 КЗпП України передбачені додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов. Пунктом 1 частини 1 вказаної статті передбачено, що трудовий договір може бути розірваний з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків, зокрема, керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками тощо. Звільнення можливе за п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України, якщо порушення носить тривалий, а не разовий характер.

Зокрема, у п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України йдеться про одноразове грубе порушення трудових обов`язків, а не про тривале, системне, що може бути підставою для звільнення за інших підстав.

Розірвання трудового договору на підставах, зазначених у п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України, передбачає визнання кола порушень трудових обов`язків, під які підпадають такі порушення, у яких ознакою грубості характеризуються усі факти, що характеризують їх склад: характер дії або бездіяльності працівника, істотність наслідків порушення трудових обов`язків, особливість причинного зв`язку між порушенням та його наслідками, форм вини.

Судовим розглядом справи встановлено, що відповідно до Наказу про припинення трудового договору №106/К від 25.03.2019 року, ОСОБА_1 було звільнено 26.03.2019 року з посади першого заступника директора згідно п.1 ст.41 КЗпП України - одноразове грубе порушення трудових обов`язків. Підставою звільнення зазначено наказ від 21.03.2019 року №152, акт про відмову надання пояснень та акт (висновок) комісії з проведення службової перевірки від 25.03.2019 року (Том І: а.с. 57).

При цьому, матеріалами справи також встановлено, що за клопотанням позивача, ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 23.04.2019 року було витребувано у відповідача - ДП «Одеський морський торговельний порт», належним чином посвідчені копії наступних документів: наказу директора ДП «Одеський морський торговельний порт» за № 106К від 25.03.2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника директора відокремленого структурного підрозділу Судноверф «Україна» ДП «Одеський морський торговельний порт»; розрахунку сум, які підлягають виплаті ОСОБА_1 при звільненні; трудової книжки ОСОБА_1 ; матеріалів службового розслідування проведеного відносно ОСОБА_1 (Том І: а.с. 38).

На виконання ухвали суду про витребування доказів, представником відповідача 25.06.2019 року було подано до суду клопотання (Том І: а.с. 53-69), про долучення до матеріалів справи документів, а саме:

-Листа № 03/2226 від 24.06.2019 року в.о. головного бухгалтера ДП «Одеський порт» ОСОБА_4 ;

-Наказу №106/к від 25.03.2019 року про звільнення ОСОБА_1 ;

-Роздруківки розрахункового листа за березень 2019 року;

-Рапорту на виплату позапланового авансу за 26 березня 2019 року;

-Платіжного доручення на перерахування в АТ «Райффайзен Банк Аваль» позапланового авансу робітниками порту за 26.03.2019 року та трудової книжки ОСОБА_1 .

Також в вищевказаному клопотанні було зазначено, що матеріали службового розслідування, проведеного відносно ОСОБА_1 у ДП «Одеський порт» відсутні, а копію наказу про проведення службового розслідування будуть надані разом із відзивом.

Однак, на день розгляду справи судом такі матеріали до суду першої інстанції відповідачем надані не були.

На підставі ст.76, 81 та ч.10 ст. 84 ЦПК України та ґрунтуючись на наявних матеріалах справи, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і суд апеляційний інстанції, прийшов до обґрунтованого висновку про незаконність та скасування наказу Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» за №106/К від 25.03.2019 року про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника директора відокремленого структурного підрозділу Судноверф «Україна» ДП «Одеський морський торговельний порт», з врахуванням при цьому, обставин бездоганної багаторічної роботи позивача на підприємстві, ретельного виконання ОСОБА_1 його службових обов`язків, та відсутності з боку позивача будь-яких порушень, які б могли спричинити або сприяти спричиненню підприємству або іншим юридичним та фізичним особам шкоду.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Аналіз зазначених правових норм у їх сукупності з положеннями статті 43 Конституції України дає підстави для висновку про те, що за змістом частини першої статті 235 КЗпП України працівник підлягає поновленню на попередній роботі у разі незаконного звільнення, під яким слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом.

За таких обставин, суд першої інстанції дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення на його користь з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Доводи апеляційної скарги про вчасне виконання ухвали Суворовського районного суду м.Одеси від 23.04.2019 року про витребування доказів по справі, що свідчать про законне звільнення позивача з посади за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, передбачене п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП, є неспроможними, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 23.04.2019 року клопотання позивача про витребування доказів було задоволено та витребувано з Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» докази, у тому числі, матеріали службового розслідування проведеного відносно ОСОБА_1 . При цьому, згідно розписки, яка міститься в матеріалах справи ( а.с.52) копію зазначеної ухвали суду ДП «Одеський морський торговельний порт» отримав19.06.2019 року.

Крім того, представник ДП «Одеський морський торговельний порт»-Сауляк О.О. 21.06.2019 року був ознайомлений з усіма матеріалами даної цивільної справи та зняв з них фотокопії, що підтверджується його підписом ( а.с.40).

25.06.2019 року до суду надійшло клопотання від ДП «Одеський морський торговельний порт» про надання копій документів на виконання вимог ухвали Суворовського районного суду м.Одеси від 23.04.2019 року. При цьому в клопотанні зазначено про неможливість надання матеріалів службового розслідування , проведеного відносно ОСОБА_1 , оскільки такі документи в ДП «Одеський морський торговельний порт» відсутні, а копію наказу про проведення службового розслідування будуть надані разом із відзивом. (а.с54).

Не було надано таких документів апелянтом і до апеляційної скарги, поданої 15.07.2019 року.

05.08.2019 року через канцелярію Одеського апеляційного суду надійшли доповнення до апеляційної скарги, в додатках до яких, серед іншого, міститься копія акту комісії про проведення службової перевірки.

При цьому, з копії накладної кур`єрської служби доставки вбачається, що відправлення на адресу Суворовського районного суду м. Одеси здано 04.07.2019 року о 16:32, а доставлено 05.07.2019 року о 14-00, тобто після ухвалення рішення по справі.

Так, за змістом ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Тому, твердження апелянта щодо вчасного відправлення на адресу Суворовського районного суду м. Одеси ( 04.07.2019 року) відзиву на позовну заяву та додатків до нього, знайшли своє підтвердження, оскільки вони були направлені на адресу суду в межах п`ятнадцятиденного строку, передбаченого ст. 178 ЦПК України, з моменту отримання ухвали про відкриття провадження по справі та ухвали про витребування доказів.

Однак , Суворовським судом вказане відправлення було отримано 05.07.2019 року о 14-00, тобто після ухвалення рішення по справі.

При цьому, колегія суддів, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшла до висновку, що вони є необґрунтованими, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, у пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що, вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

Важливим елементом застосування пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України є звільнення керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості. Так, і рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою звільнення керівника. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити цілу систему порушень, за які був звільнений позивач, а лише одноразове грубе порушення конкретних трудових обов`язків (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2019 року по справі № 296/576/17, провадження № 61-46199св18).

Якщо порушення має тривалий, а не разовий характер, зокрема, неналежне керівництво роботою ввіреного підрозділу, ослаблення контролю за роботою підлеглих працівників тощо, це не дає підстав для звільнення керівника за пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України (постанова Верховного Суду від 15 квітня 2019 року по справі № 461/605/18, провадження № 61-3017св19).

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку ним заподіяно чи могло бути заподіяно шкоду, істотності наслідків порушення трудових обов`язків. При цьому, суд повинен установити не лише факт невиконання працівником обов`язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов`язку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення (постанова Верховного Суду від 01 лютого 2018 року по справі № 661/1171/16-ц, провадження 61-1200св18).

Так, оскаржуваний наказ про звільнення позивача не містить чітко сформульованого одноразового грубого порушення трудових обов`язків, за що саме був звільнений позивач. Посилання у наказі , як на підставу звільнення, на наказ від 21.03.2019 року №152, акт про відмову надання пояснень від 21.03.2019 року та акт (висновок) комісії з проведення службової перевірки від 25.03.2019 року, є загальним твердженням.

При цьому, акт (висновок) комісії з проведення службової перевірки від 25.03.2019 року не містить даних про одноразове грубе порушення позивачем трудових обов`язків, а містить фіксацію недоліків та порушень в організації роботи ВСП « Судоверф`Україна». Більш того, зазначений акт не містить дати його затвердження в.о.директора ДП» Одеський порт».

В суді апеляційної інстанції представником апелянта, також, не було зазначено в чому полягає одноразове грубе порушення трудових обов`язків позивачем та яку ним заподіяно чи могло бути заподіяно шкоду, істотності наслідків порушення трудових обов`язків.

Крім того, представник ДП «Одеський морський торговельний порт» в судовому засіданні Одеського апеляційного суду пояснив, що ОСОБА_1 було поновлено на посаді першого заступника директора відокремленого структурного підрозділу Судноверф «Україна» ДП «Одеський морський торговельний порт» та на сьогоднішній день він вже виконує обов`язки директора відокремленого структурного підрозділу Судноверф «Україна» ДП «Одеський морський торговельний порт».

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги , вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 04 липня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Одеський морський торговельний порт» про поновлення на роботі, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19.08.2020 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С. Комлева

С.М. Сегеда