Справа № 2о-350/10
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 серпня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Куштана Б.П., Фазикош Г.В.,

з участю секретаря - Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі Департаменту культури Закарпатської обласної державної адміністрації та Закарпатської обласної ради, та апеляційну скаргу Закарпатської обласної ради на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12 жовтня 2010 року (головуючий суддя Леміш О.М.) за заявою Кам`яницької сільської ради про передачу безхазяйної нерухомої речі в комунальну власність,

в с т а н о в и в :

У вересні 2010 року Кам`яницька сільська рада Ужгородського району Закарпатської області звернулася до суду, в порядку окремого провадження, із заявою про передачу безхазяйної нерухомої речі в комунальну власність.

Заява мотивована тим, що на території сільської ради знаходиться нерухоме майно Невицький замок. Рішенням Кам`яницької сільської ради будову Невицького замку визнано безхазяйним нерухомим майном, і таке майно взято на облік як безхазяйне. Оскільки з моменту взяття нерухомої речі на облік пройшло більше року і жодних звернень осіб, як б вважали себе власником майна - немає, сільська рада просила задовольнити заяву.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 12 жовтня 2010 року заяву задоволено - передано безхазяйне нерухоме майно Невицький замок у власність територіальної громади Кам`яницької сільської ради.

На дане рішення подали апеляційні скарги Прокуратура Закарпатської області в інтересах держави в особі Департаменту культури Закарпатської обласної державної адміністрації та Закарпатської обласної ради, та Закарпатська обласна рада, в яких апелянти просять рішення суду скасувати та залишити заяву без розгляду.

Постанова апеляційного суду Закарпатської області від 18.07.2018, ухвалена за результатами розгляду апеляційної скарги Прокуроратури Закарпатської області, скасована постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.04.2020, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Оскільки ухвала судді Апеляційного суду Закарпатської області від 15.06.2018, якою було поновлено Прокуратурі Закарпатської області строк на апеляційне оскарження рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.10.2010 та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі Департаменту культури Закарпатської обласної державної адміністрації та Закарпатської обласної ради, не була скасована та є чинною, ухвалою колегії суддів Закарпатського апеляційного суду від 19 травня 2020 року було призначено до розгляду апеляційну скаргу Прокуратури Закарпатської області.

26.05.2020 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12.10.2010 подала апеляційну скаргу Закарпатська обласна рада як особа, яка не брала участі у розгляді справи, а суд вирішив питання про її права та інтереси. Ухвалою судді Закарпатського апеляційного суду від 29.05.2020 Закарпатській обласній раді поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду та відкрито провадження за її апеляційною скаргою.

Таким чином, апеляційним судом розглядаються апеляційні скарги Закарпатської обласної ради, а також Прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі Департаменту культури Закарпатської обласної державної адміністрації та Закарпатської обласної ради.

В обґрунтування апеляційних скарг апелянти посилаються на те, що ОСОБА_1 замок не може бути безхазяйним, оскільки відноситься до об`єктів культурної спадщини та включено до Переліку об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Закарпатської області. В даному випадку наявний спір про право, а тому розгляд даного питання за правилами окремого провадження є неможливим.

У відзиві на апеляційну скаргу прокуратури Кам`яницька сільська рада, в інтересах якої діє адвокат Гончаров В.В., просить скаргу повернути прокурору або залишити її без задоволення. Зокрема, посилається на те, що скарга прокурором подана неправомірно, оскільки прокуратура не вправі діяти в інтересах органу місцевого самоврядування, яким є Закарпатська обласна рада. Також вказує на те, що пропущено строки на апеляційне оскарження і апеляційним судом помилково їх поновлено. При цьому вважає, що апеляційний суд безпідставно поновив строк на апеляційне оскарження рішення суду. Звертає увагу, що жодних порушень процедури передачі безхазяйного майна у комунальну власність не було, а тому рішення суду є законним.

У відзиві на апеляційну скаргу Закарпатської обласної ради Прокуратура Закарпатської області просила таку скаргу задовольнити.

Представник Закарпатської обласної ради в судове засідання не з`явилась, подала клопотання, в якому апеляційну скаргу обласної ради просила задовольнити та розглянути справу за її відсутності.

В судовому засіданні апеляційного суду представник прокуратури та Департаменту культури Закарпатської обласної державної адміністрації апеляційну скаргу Прокуратури закарпатської області підтримали та просили задовольнити. Також просили задовольнити апеляційну скаргу Закарпатської обласної ради.

Представник Кам`яницької сільської ради просив закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Прокуратури Закарпатської області відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України, оскільки судовим рішенням питання про права, свободи та інтересів прокуратури не вирішувались. У випадку розгляду скарги апеляційним судом по суті, просив залишити її без задоволення. Також просив залишити без задоволення апеляційну скаргу Закарпатської обласної ради.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, позицію осіб, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг дійшла таких висновків.

Встановлено, що на території Кам`яницької сільської ради знаходиться будівля Невицького замку, яку рішенням Кам`яницької сільської ради від 28 січня 2009 року № 8 визнано безхазяйним нерухомим майном (а.с.8), а рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 12 жовтня 2010 року передано безхазяйне нерухоме майно Невицький замок - у власність територіальної громади Кам`яницької сільської ради.

Подаючи апеляційну скаргу в інтересах держави в особі Департаменту культури Закарпатської обласної державної адміністрації та Закарпатської обласної ради та посилаючись на положення Закону України «Про прокуратуру», заступник прокурора області зазначав, що охорона об?єктів культурної спадщини є одним із пріоритетних завдань органів державної влади та органів місцевого самоврядування, однак, в силу покладених повноважень та функцій законодавством України, як Департаментом культури Закарпатської обласної державної адміністрації, так і Закарпатською обласною радою заходів до збереження Невицького замку-фотеці не вжито. У зв?язку з цим апелянт вважав, що у прокуратури області є всі законодавчі підстави для здійснення вступу у справу шляхом внесення апеляційної скарги з метою захисту інтересів держави в особі Департаменту культури Закарпатської обласної державної адміністрації та Закарпатської обласної ради.

Згідно пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Отже, у пункті 3 частини першої статті 131-1 Конституції України міститься відсилання до окремого закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким є Закон України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VI «Про прокуратуру» (тут і далі в редакції, що діяла на час подання апеляційної скарги).

За змістом ст. 56 ЦПК України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор може звертатись до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або держави чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах; прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в порядку, встановленому ЦПК України та іншими законами, і може здійснювати представництво на будь-якій стадії цивільного процесу.

Частиною 4 ст. 56 ЦПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

В свою чергу, ч. 4. ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачає, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

2) у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

«Не здійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

«Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав.

Захищати інтереси держави повинні, насамперед, відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави (аналогічну правову позицію викладено, зокрема у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17 та від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі № 910/4345/18).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року №3- рп/99, під представництвом прокуратурою України інтересів держави треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України та законами України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави. Із врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави.

Таким органом, відповідно до ст.ст. 6-7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

При цьому прокурор повинен обґрунтувати наявність підстав такого представництва та надати докази на підтвердження того, що він попередньо повідомляв про це відповідні компетентні органи, які мали б самостійно захищати інтереси держави, та має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.

Верховний Суд України у постанові від 13 червня 2017 року у справі № п/800/490/15 (провадження № 21-1393а17) зазначив, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Відповідно до Закону України від 07.02.1991 № 697-ХІІ «Про власність», до державної власності в Україні належать загальнодержавна (республіканська) власність та власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальна власність) (ст. 31); суб?єктом права комунальної власності є адміністративно-територіальні одиниці в особі, зокрема, обласних, сільських Рад народних депутатів (ч. 2 ст. 32). Відповідно до ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема, територіальні громади, які, відповідно до ст. 318 ЦК України, є суб`єктами права власності. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування (ч. 2 ст. 327 ЦУК України).

Відповідно до Закону України від 8 червня 2000 року N 1805-III «Про охорону культурної спадщини» державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини. До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини належать, зокрема, обласні державні адміністрації.

Таким чином, органами, уповноваженими державою здійснювати відповідні функції у відносинах охорони культурної спадщини та управління майном, що є у комунальній власності, є, відповідно, Закарпатська обласна державна адміністрація (в особі Департаменту культури) та Закарпатська обласна рада.

В апеляційній скарзі Прокуратури Закарпатської області зазначено, що про оскаржуване рішення прокуратурі стало відомо в ході вивчення питання перебування Невицького замку у власності Кам?яницької сільської ради, зумовлене наявними у ЗМІ публікаціями про можливе руйнування замку.

Питання представництва прокурором інтересів держави розглядалось Великою Палатою Верховного Суду у справі № 912/2385/18. У постанові від 26 травня 2020 року Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що якщо суд установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави вже після відкриття провадження у справі, то позовну заяву прокурора слід вважати такою, що підписана особою, яка не має права її підписувати.

Великою Палатою Верховного Суду зазначено, що бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.

Якщо суд після відкриття провадження у справі з урахуванням наведених учасниками справи аргументів та наданих доказів установить відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в суді, суд залишає позовну заяву, подану прокурором в інтересах держави в особі компетентного органу, без розгляду.

Оскільки положеннями статті 56 ЦПК України, статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено право прокурора вступати у справу на будь-якому етапі судового провадження, тому, на думку колегії суддів, висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26 травня 2020 у справі № 912/2385/18, можуть бути враховані і при визначенні підстав для представництва прокурором інтересів держави, в тому числі, при поданні апеляційної скарги.

З матеріалами даної справи заступник прокурора області ознайомився 25.05.2018 (а.с.17).

Зі змісту поданої прокурором апеляційної скарги вбачається, що підставою для такого звернення став той факт, що в силу покладених повноважень та функції законодавством України Департамент культури Закарпатської обласної державної адміністрації та Закарпатська обласна рада заходів до збереження Невицького замку-фортеці не вживали.

Матеріали справи не містять даних, що прокурор повідомив Департамент культури Закарпатської обласної державної адміністрації та Закарпатську обласну раду про результати вивчення відповідного питання та вжиття відповідних заходів для виправлення ситуації. Натомість, до апеляційної скарги Прокуратури Закарпатської області додано листи від 06.06.2018, якими Прокуратура області повідомила Департамент культури Закарпатської обласної державної адміністрації та Закарпатську обласну раду про подання і їх інтересах апеляційної скарги на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12.10.2010 (а.с.49-50). Апеляційну скаргу було подано 11.06.2018.

Зважаючи на встановлені обставини, колегія суддів вважає, що прокурором у даній справі не доведено необхідності захисту інтересів держави саме прокурором, не обґрунтовано підстави звернення до суду, зокрема, з апеляційною скаргою в інтересах Департаменту культури Закарпатської обласної державної адміністрації та Закарпатської обласної ради, до компетенції яких віднесено відповідні повноваження.

З врахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для звернення прокурора з апеляційною скаргою в інтересах держави відсутні, а тому апеляційну скаргу Прокуратури Закарпатської області слід залишити без розгляду з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, оскільки апеляційну скаргу було подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Щодо апеляційної скарги Закарпатської обласної ради колегія дійшла таких висновків.

Як зазначалось вище, на території Кам`яницької сільської ради знаходиться будівля Невицького замку.

Рішенням Кам`яницької сільської ради від 28 січня 2009 року № 8 будову Невицького замку, яка розташована в урочищі «Невицький замок» визнано безхазяйним нерухомим майном (а.с.8).

В той же час з матеріалів справи вбачається, що Постановою Ради Міністрів УРСР від 04.08.1963 №970 будівлю Невицького замку взято на державний облік та під особливу охорону держави, як пам`ятку архітектури національного значення, що підтверджується відповідним Паспортом Держбуду УРСР (а.с.28-31).

Відповідно до Закону України від 23 вересня 2008 року N 574-VI «Про Перелік пам`яток культурної спадщини, що не підлягають приватизації» замок ХII-XV століття в с. Невицьке Ужгородського району, охоронний номер НОМЕР_1 , не підлягає приватизації.

Рішенням 23-ої сесії 5-го скликання Закарпатської обласної ради від 27.02.2009 за №815 «Про внесення змін до Переліку об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області» Невицький замок-фортецю внесено у Перелік об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області. Управлінню майна комунальної власності обласної державної адміністрації доручено здійснити організаційно-правові заходи щодо приймання об`єкта (виготовити свідоцтво про право власності, інвентарну справу та інші необхідні документи) (а.с.27).

Міністерством культури і туризму України виготовлено Паспорт архітектури та містобудування національного значення на Невицький замок-фортецю, в якому зазначено, що об?єкт взято на державний облік та визначено категорію пам?ятки Постановою Ради Міністрів УРСР від 04.08.1963 №970, а у розділі «Власник» вказано «Комунальна власність (рішенням 23-ої сесії 5-го скликання Закарпатської обласної ради від 27.02.2009 за №815) (а.с.32-43).

Таким чином, Невицький замок-фортеця відноситься до об`єктів пам`яток культурної спадщини та відноситься до комунальної власності територіальних громад сіл, селищ, міст області.

В той же час, Кам`яницька сільська рада, звернувшись до суду з даною заявою, вказувала, що ОСОБА_1 замок є безхазяйним майном.

Отже, між Кам`яницькою сільською радою та Закарпатською обласною радою існує спір про право.

Згідно з п. 1 ст. 234 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення) окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до положень п. 5 ч. 2 цієї статті суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах (ч. 6 ст. 235 ЦПК).

Подібні норми містяться у ст.ст. 293, 294 ЦПК України (в редакції чинній з 15.12.2017.

Відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини» пам`ятка культурної спадщини - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Як зазначалось вище, будівлю Невицького замку було взято на державний облік та під особливу охорону держави, як пам`ятку архітектури національного значення, Постановою Ради Міністрів УРСР від 04.08.1963 р. за №970.

В даному випадку органом місцевого самоврядування подано заяву про передачу безхазяйного майна будівлі Невицького замку в комунальну власність, з посиланням на те, що власник такого майна невідомий. Суд першої інстанції, не з`ясувавши статусу будівлі Невицького замку, задовольнив заяву, не залучивши до розгляду справи Закарпатську обласну раду як орган, уповноважений здійснювати управління майном, що є у власності територіальних громад області.

Закарпатська обласна рада, як особа, яка не брала участі у справі та вважаючи, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 12.10.2010 вирішено питання про її права та інтереси, оскаржила таке рішення в апеляційному порядку.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України (у редакції чинній на час звернення Закарпатської обласної ради з апеляційною скаргою) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Аналогічна норма містилась у статті 2 ЦПК України у редакції чинній до 15.12.2017.

Не можуть бути взятими до уваги доводи представника Кам`яницької сільської ради, що допускають тлумачення, за якого протягом річного строку (передбаченого абзацом третім частини третьої статті 297 ЦПК України, що не був чинний ні на момент ухвалення оскаржуваного рішення, ні на момент подачі апеляційної скарги) можна було не залучати власника нерухомого майна до розгляду справи стосовно прав на таке майно (до того ж в окремому провадженні), приховувати від цього власника певний час судове рішення, а у разі, якщо власник більш ніж через рік з моменту оголошення рішення дізнавався про існування останнього та звертався з апеляційною скаргою, необхідно було відмовляти у відкритті апеляційного провадження у справі незалежно від причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Оскільки між Кам`яницькою сільською радою Ужгородського району та Закарпатською обласною радою існує спір щодо права на будівлю Невицького замку, таке питання підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Що стосується тверджень про дотримання процедури передачі нерухомої безхазяйної речі у комунальну власність, то зважаючи на висновок апеляційного суду про наявність спору про право, що є безумовною підставою для залишення заяви без розгляду, такі твердження не мають самостійного правового значення.

Зважаючи на викладене, апеляційну скаргу Закарпатської обласної ради слід задовольнити, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12 жовтня 2010 року скасувати, а заяву Кам`яницької сільської ради про передачу безхазяйної нерухомої речі в комунальну власність залишити без розгляду, роз`яснивши право подати позов на загальних підставах.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст 257, ч. 6 ст. 294, п. 4 ч. 1 ст. 374, ст ст 381-384 ЦПК України, апеляцій1ний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Прокуратури Закарпатської області в інтересах держави в особі Департаменту культури Закарпатської обласної державної адміністрації та Закарпатської обласної ради залишити без розгляду.

Апеляційну скаргу Закарпатської обласної ради задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 12 жовтня 2010 року скасувати.

Заяву Кам`яницької сільської ради про передачу безхазяйної нерухомої речі в комунальну власність - залишити без розгляду.

Роз`яснити заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 серпня 2020 року.

Головуюча

судді