Справа № 369/76/20
Провадження №2/369/2116/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2020 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

Головуючої судді Дубас Т.В.,

за участю секретаря Мазурик Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Києва заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Юридична компанія «Право та гроші», ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАКТОР ГРУП», третя особа: ТОВ «ТРАЄКТОРІЯ», про визнання договору недійсним, -

в с т а н о в и в:

10.01.2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить: визнати зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту № КД-Ф64 від 19.09.2017 року укладеним між ТОВ «ФК «Фактор Груп» та ОСОБА_1 станом на 09.01.2020 року таким, що виконується ОСОБА_1 належним чином; визнати договір іпотеки від 19.092017 року укладений між ТОВ «ФК «Фактор Груп» та ОСОБА_1 недійсним.

Позивачем подано заяву про забезпечення позову, просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить яка належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю «СТОУН ХЕДЖ ДЕВЕЛОПМЕНТ», .

Вимоги заяви мотивовано тим, що 07 серпня 2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вона дізналася, що її квартира була відчужена за договором купівлі-продажу. ТОВ ЮК «Право та гроші», незважаючи на існування цієї справи у суді, відчужив її квартиру, чим незаконно позбавив її права власності.

Тому на підставі вищевказаного просив суд заяву про забезпечення позову задовольнити у повному обсязі, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може призвести до порушення її права власності та права користування та у разі відчуження чи передачі вказаної квартири до іпотеки чи в оренду необхідно буде звертатися до суду з ще одним позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння чи усунення перешкод у користуванні квартирою.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13.02.2020 р. в задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Юридична компанія «Право та гроші», ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАКТОР ГРУП», третя особа: ТОВ «ТРАЄКТОРІЯ» про визнання договору недійсним» -відмовлено.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ч. 1 - 3 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків вжиття заходів забезпечення позову.

Під час оцінки такої співмірності суду необхідно враховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів.

Водночас, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» роз`яснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

В ухвалі від 19 липня 2018 року по справі № 133/828/18 Верховний Суд роз`яснив, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відомості про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Все це повинно бути мотивовано, а не бути шаблонним переписом диспозиції норми права. Тому не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків передбачених цим Кодексом.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, статтею 150 ЦПК України чітко встановлено, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно (у тому числі нерухоме майно) допускається стосовно майна, яке належить відповідачу або підлягає передачі йому і знаходяться у відповідача чи в інших осіб.

За змістом інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.08.2020 року, квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на яку сторона позивача просить накласти арешт, 25.06.2020 року зареєстрована на праві приватної власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «СТОУН ХЕДЖ ДЕВЕЛОПМЕНТ», .

Натомість зазначена особа не є учасником справи за позовом ОСОБА_1 , а вимоги цивільного процесуального закону вказують на те, що арешт на майно може бути накладений виключно стосовно майна, яке належить відповідачу.

За умови відсутності у теперішнього власника квартири Товариства з обмеженою відповідальністю «СТОУН ХЕДЖ ДЕВЕЛОПМЕНТ», , процесуального статусу відповідача/співвідповідача у справі, накладення арешту на належне йому майно не передбачено положеннями ст. 150 ЦПК України і відповідно заява позивача про забезпечення позову не підлягає до задоволення.

Суд звертає увагу позивача, що визначення кола осіб, які мають відповідати за позовом, є виключним процесуальним правом самого позивача, який згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України і несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням ним відповідних процесуальних дій. Натомість суд має лише право самостійно ініціювати залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, однак такий процесуальний статус особи не дає підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно третьої особи у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149-154, 353-355 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Юридична компанія «Право та гроші», ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФАКТОР ГРУП», третя особа: ТОВ «ТРАЄКТОРІЯ», про визнання договору недійсним - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т.В. Дубас