печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Литвинової І. В.

при секретарі судових засідань Винник С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживачів та стягнення пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»,

ВСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі.

Позивач звернулася до суду з позовом до АТ «Акцент-Банк» про захист прав споживачів та стягнення пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів». Так, згідно з прохальною частиною позовної заяви, з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 24 грудня 2019 року, ОСОБА_1 просила суд стягнути з банку на її користь пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 14 серпня 2018 року по 04 червня 2019 року за договором № SAMАВ8033 від 18 квітня 2013 року у розмірі 167 226, 67 доларів США.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що банк не повернув депозитний вклад з нарахованими відсотками на вимогу позивача, що змусило її звернутися до суду та стягувати належні їй грошові кошти у судовому порядку, тому за період до виконання рішення суду вона просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідач не визнав позов, заперечуючи проти задоволення посилався на те, що у межах виконавчого провадження № 58640690 рішення Апеляційного суду м. Києва виконано 05 червня 2019 року, відтак максимальний період нарахування пені становить з 14 серпня 2018 року по 04 червня 2019 року, пеня може бути нарахована на суму нарахованих процентів за вкладом - 2 639, 81 доларів США, наголошував на тому, що заявлена сума стягнення майже у 10 разів перевищує суму простроченого зобов`язання, поданий позов є результатом недобросовісної поведінки самого позивача, з метою безпідставного збагачення, а також на те, що спір відсутній між сторонами, оскільки неврегульованих питань, які покладені в основу позову, між ними не залишилося.

ІІ. Процесуальні дії.

28 серпня 2019 року до Печерського районного суду м. Києва, на виконання ухвали Київського апеляційного суду від 22 серпня 2019 року, надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої визначено суддю у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення та ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), та передано, згідно з протоколами автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для вирішення питання про відкриття провадження у справах.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 02 вересня 2019 року відкрито провадження у справі для розгляду справи у загальному позовному провадженні /а. с. 29-30/.

30 вересня 2019 року та 01 жовтня 2019 року стороною відповідача подано відзив на позов, у якому вимоги не було визнано /а. с. 40-42, 58-60/.

23 грудня 2019 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача щодо закриття провадження у справі на підставі відсутності спору /а. с. 74, 108-109/.

06 листопада 2019 року представником позивача подано відповідь на відзив сторони відповідача, на яку 25 листопада 2019 року представником відповідача подано заперечення /а. с 84-85, 91-95/.

У підготовчому судовому засіданні 30 січня 2020 року представник позивача подав суду заяву про зменшення позовних вимог шляхом зменшення періоду нарахування пені, а саме 167 226, 67 доларів США, що становить 4 220 801, 18 грн за курсом НБУ станом на 14 серпня 2019 року.

30 січня 2020 року у справі закрито підготовче провадження і призначено справу до розгляду по суті /а. с. 121/.

У судове засідання сторони не з`явилися, від представників надійшли заяви, подані до Відділу документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (загальна канцелярія суду), про розгляд справи за їхньої відсутності, доводи, викладені у заявах по суті, підтримують.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

08 квітня 2013 року сторонами укладено договір № SAMAB8033 (Вклад «Стандарт»), відповідно до умов п. 1. якого клієнт передав, а банк прийняв грошові кошти у розмірі 18 959, 94 доларів США на строк 365 днів по 18 квітня 2014 року включно, для чого банк відкрив клієнту особистий рахунок № НОМЕР_1 , при цьому, процентна ставка по вкладу складає 8,5% річних, мінімальний строк - 3 місяці.

07 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернулась до ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» із заявою про дострокове розірвання договору № 8АМАВ8033 від 18 квітня 2013 року та видачу її депозитного вкладу та нарахованих відсотків у повному обсязі після спливу 2 (двох) банківських днів.

На вимогу позивачки про видачу грошових коштів листом № 20.1.0.0.0./7-20141114/42 від 23 листопада 2014 року ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» повідомило про припинення подальшої діяльності банку на території АРК та міста Севастополя, посилаючись на окупацію території АРК, де укладався договір банківського вкладу, залишивши вимогу без задоволення.

В січні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» про захист прав споживачів та стягнення коштів (стягнення депозитних вкладів, нарахованих відсотків та штрафних санкцій). Просила стягнути з ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» на її користь за Договором № SAMAB8033 від 18 квітня 2013 року: 18 959, 94 доларів США - суму вкладу; 167, 23 доларів США - відсотки; 812, 42 доларів США - відсотки за період з 18 березня 2014 року по 18 вересня 2014 року; 1 660, 16 доларів США - відсотки за період з 19 вересня 2014 року по 09 жовтня 2016 року; 15 804, 81 доларів США - пені за період з 14 листопада 2014 року по 09 жовтня 2016 року; еквівалент 1 084, 61 доларів США, що складає 28 026, 32 грн - 3% річних за період з 14 листопада 2014 року по 09 жовтня 2016 року.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 07 березня 2017 року у справі № 754/941/15-ц задоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» про захист прав споживачів та стягнення коштів (стягнення депозитних вкладів, нарахованих відсотків та штрафних санкцій).

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 14 червня 2017 року скасовано рішення Деснянського районного суду м. Києва і частково задоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» про захист прав споживачів та стягнення коштів (стягнення депозитних вкладів, нарахованих відсотків та штрафних санкцій), а саме присуджено стягнути з ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» на користь ОСОБА_1 за договором № SAMAB8033 від 18 квітня 2013 року: 18 959, 94 доларів США - суми вкладу, 167, 23 доларів США - відсотків; 812, 42 доларів США - відсотків за період з 18 березня 2014 року по 18 вересня 2014 року; 1 660, 16 доларів США - відсотків за період з 19 вересня 2014 року по 09 жовтня 2016 року; 28 026, 32 грн - трьох процентів річних за період з 14 листопада 2014 року по 09 жовтня 2016 року /а. с. 10-12/.

На підставі виконавчого листа у справі № 754/941/15-ц Головним державним виконавцем Індустріального відділу державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Коломойцем К. В. постановою від 18 березня 2019 року відкрито виконавче провадження № 58640690 /а. с. 15/.

Відповідачем 05 червня 2019 року сплачено суму у розмірі 58 766, 16 грн, 115, 00 грн, 2 802, 63 грн за призначенням платежу у виконавчому провадженні № 58640690 у справі № 754/941/15-ц, відповідно до платіжних доручень № № J0605U1PYM, J0605U1PYO, J0605U1PYN від 05 червня 2019 року /а. с. 45, 46, 47/.

Постановою від 27 серпня 2019 року виконавче провадження № 58640690 закінчено у зв`язку із виконанням у повному обсязі /а. с. 48/.

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Згідно із частиною першою 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України).

У постанові від 13 березня 2017 року у справі № 6-2128цс16 Верховний Суд України зробив висновок, що вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення.

Суд приходить до висновку, що неправомірна поведінка боржника не повинна залишатися безкарною, бо ніхто не має права отримувати будь-які переваги з своєї незаконної поведінки. Порушення вимог закону не може бути для боржника вигіднішим ніж його виконання.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом

Враховуючи, практику застосування ЄСПЛ поняття «власність», до неї слід також віднести грошові кошти, що знаходяться на рахунку позивача. Невиконання зі сторони відповідача обов`язку щодо повернення позивачу належних йому грошових коштів може мати наслідком порушення зобов`язання держави щодо захисту права позивача користуватися та розпоряджатися його майном - грошовими коштами, яке захищене частиною першою статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Відповідно до частини першої ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З цього слідує, що послугою банку, після закінчення дії депозитного договору або отримання банком вимоги вкладника видати вклад є видача грошової суми, яка складається з суми вкладу та суми відсотків нарахованих за користування вкладом.

Пунктом 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага.

Таким благом є видача / повернення / надання / передача банком вкладнику його коштів (депозиту) переданих банку раніше на зберігання та примноження. Верховний Суд України у своїх постановах від 11 травня 2016 року у справі № 6-37цс16; від 01 червня 2016 року у справі № 6-2558цс15, від 28 вересня 2016 року, у справі № 6-1699цс16, від 13 березня 2017 року, у справі № 6-2128цс16, та від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1881цс16 прийшов до висновку, що нарахування пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» з дня витребування вкладу до дня ухвалення судового рішення, повинно нараховуватися не на ненараховані або невиплачені відсотки, а на сам вклад.

Правова позиція Верховного Суду України, викладена у зазначених вище Постановах підтримана та залишена без змін у постановах Верховного Суду, а саме у постанові ВС від 12 лютого 2018 року у справі № 753/2454/16-ц, у постанові ВС від 14 лютого 2018 року у справі № 761/24140/15-ц, у постанові ВС від 04 квітня 2018 року у справі № 367/7401/14-ц, у постанові ВС від 28 березня 2018 року, у справі № 754/931/15-ц, у постанові ВС від 18 квітня 2018 року, у справі № 201/17457/15-ц, у постанові ВС від 15 травня 2018 року у справі № 761/31569/16-ц, у постанові ВС від 18 липня 2018 року у справі № 201/12075/14-ц, у постанові ВС від 19 вересня 2018 року у справі № 761/46145/16-ц, у постанові ВС від 01 жовтня 2018 року у справі № 761/42169/16-ц, у постанові ВС від 05 грудня 2018 року, у справі № 369/8423/16-ц, у постанові ВС від 06 грудня 2018 року, у справі № 235/6674/16-ц.

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договором банківського рахунку сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати пені в розмірі 3 % від суми утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

Дана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) та постанові Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 757/32522/17-ц (провадження № 61-461св19).

У справі № 359/8114/17 Верховний Суд у постанові від 19 червня 2019 року, зазначив, що цілком законним є стягнення з банку на користь позивача пені у розмірі трьох процентів від суми утримуваних банком коштів, оскільки відмова банку виконати рішення суду та своєчасно видати вкладнику належні йому кошти свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності передбаченої Законом України «Про захист прав споживачів» у вигляді сплати пені у розмірі трьох процентів від суми утримуваних банком коштів за кожен день прострочення до дня фактичної видачі.

Також у даній постанові Верховний Суд прийшов до висновку, що висновок апеляційного суду про те, що вартість послуги за договором банківського вкладу - це лише розмір процентів, які банк має сплатити за користування коштами вкладника, не відповідає вимогам наведених вище норм законодавства, а також пункту 17 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», яким визначено, що послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага. Таким благом є видача (повернення) вкладнику його коштів.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19) та Верховний Суд у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 757/32522/17-ц (провадження № 61-461св19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у цивільній справі № 723/304/16 (провадження № 14-360цс19) підтвердила правомірність та відповідність принципу співмірності стягнення пені у розмірі утримуваних банком коштів належних позивачу.

У справі № 757/70995/17-ц (провадження № 61-20253св19), Верховний Суд (постанова від 20 грудня 2019 року) Верховний Суд прийшов до висновку, що висновок апеляційного суду про те, що вартість послуги за договором банківського вкладу - це лише розмір процентів, які банк має сплатити за користування коштами вкладника, не відповідає вимогам наведених вище норм законодавства, а також пункту 17 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», яким визначено, що послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага. Таким благом є видача (повернення) вкладнику його коштів.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Стаття 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначає: споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення.

Згідно із частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка має на меті, окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Крім того, до моменту вчинення порушення пеня відіграє забезпечувальну функцію, і навпаки, з моменту порушення - являє собою міру відповідальності.

Враховуючи викладене, слід дійти висновку про поширення положень Закону України «Про захист прав споживачів» на спірні правовідносин.

Зазначені правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року у справі № 6-37цс16 та від 01 червня 2016 року у справі № 2558цс15, від 28 вересня 2016 року у справі №6-1699цс16, від 13 березня 2017 року у справі №6-2128цс16 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 р. у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19).

Частина третя статті 551 Цивільного кодексу України з урахуванням положень статті 3 Цивільного кодексу України щодо загальних засад цивільного законодавства, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні частини третьої ст. 551 Цивільного кодексу України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання).

При цьому питання зменшення розміру неустойки вирішується у конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків.

Встановивши, що розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов`язання суд застосовує до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом України у постанові від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14.

Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стягнення з боржника, який порушив грошове зобов`язання, сум індексації грошового боргу та процентів не перешкоджає стягненню у передбачених законом або договором випадках неустойки (пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання, оскільки відповідно до частини першої статті 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Згідно із частиною третьою статті 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з наведеного, суд застосовує для обчислення суми індексації грошового боргу та процентів положення статті 625 та частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України.

Відповідач є функціонуючим загальнонаціональним банком та закриття його відділення чи філії не може вплинути на обов`язок банку щодо виплати відсотків та вкладів клієнтам банку.

Таким чином, оскільки суд на підставі частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України вважає за можливе зменшити її до сум утримуваних банком коштів позивача (вкладів).

Відтак позов підлягає задоволенню частково.

Оскільки стягнення пені в іноземній валюті суперечить вимогам чинного законодавства, тому що згідно вимог ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у національній валюті, то пеня має обчислюватися та стягуватися за судовим рішенням виключно у національній валюті України - гривні.

Таким чином суд конвертує суми пені, розраховані у валюті, та стягує їх у гривні за офіційним курсом Національного банку України встановленим на 19 серпня 2020 року (27, 22 грн за 1 долар США): 516 089, 57 грн - пеня у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за договором № SAMАВ8033 від 18 квітня 2013 року, еквівалент у гривні суми 18 959, 94 доларів США - у розмір вкладу.

Застосовуючи положення частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, до стягнення з відповідача підлягає сума у розмірі 500 000, 00 грн.

Згідно з пунктом 1 частини другої, шостої статті 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, а з врахування того, що в силу частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач був звільнений від сплати судового збору, тому з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 5 000, 00 грн в дохід Держави.

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись

ст. ст. 3, 8, 21, 22, 24, 55, 61, 129, 129-1 Конституції України,

ст. ст. 549-551, 610, 625 Цивільного кодексу України,

ст.ст. 1, 10, 22 Закону України «Про захист прав споживачів»,

ст. ст. 2, 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність»,

ст.ст. 1-18, 76-81, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 273, 289, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України,

суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк» про захист прав споживачів та стягнення пені у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (поштовий індекс адреси місцезнаходження 49074, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11, ) на користь ОСОБА_1 (поштовий індекс адреси місця проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) суму у розмірі 500 000, 00 грн на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за договором № SAMАВ8033 від 18 квітня 2013 року.

Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (поштовий індекс адреси місцезнаходження 49074, Дніпропетровська обл., м. Дніпро, вул. Батумська, буд. 11, ) в дохід Держави судовий збір у розмірі 5 000, 00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19 серпня 2020 року.

Суддя І. В. Литвинова