Справа № 344/2827/20
Провадження № 2/344/1976/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

12 серпня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої - судді Шамотайло О.В.,

секретаря Устинської Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Букачівці Рогатинського р-ну Івано-Франківськької обл. ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом Фольксваген Гольф, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не переконався у наближенні поїзда, проігнорував заборонений сигнал світлофора в результаті чого була скоєна ДТП - зіткнення з поїздом, а пасажир автомобіля Фольксваген Гольф, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 - загинув. ОСОБА_2 у відповідності до витягу з ЄРДР є підозрюваним у скоєнні злочину, відповідальність за який настає за ч.2 ст. 286 КК України. Автомобіль, яким керував ОСОБА_2 на момент ДТП не був застрахований, договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не укладався. Потерпіла у кримінальному провадженні ОСОБА_4 (мати загиблого у ДТП ОСОБА_3 ) звернулась до МТСБУ та отримала 44676,00 грн страхового відшкодування в порядку ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Оскільки в досудовому порядку ОСОБА_2 не відшкодував МТСБУ регламентну виплату у розмірі 44676,00 грн. відповідно до їх заяви від 03.09.2018 №3.1-05/27657 і даний спір не вирішено, то позивач просить стягнути з відповідача у відповідності до ст. 1166, 1188, 1191 ЦК України завдану відповідачем шкоду, що була відшкодована потерпілій стороні МТСБУ та понесені витрати по оплаті судового збору.

Представник позивача подав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд проводить розгляд справи в заочному порядку, з врахуванням одночасного існування чотирьох умов:1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;3) відповідач не подав відзив;4) позивач не заперечеє проти такого вирішення справи.

Тому 12.08.2020 суд постановив ухвалу про заочний розгляд даної цивільної справи.

Згідно з ч.3 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Букачівці Рогатинського р-ну Івано-Франківськької обл. ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом Фольксваген Гольф, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не переконався у наближенні поїзда, проігнорував заборонений сигнал світлофора в результаті чого була скоєна ДТП - зіткнення з поїздом, а пасажир автомобіля Фольксваген Гольф, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 - загинув. ОСОБА_2 у відповідності до витягу з ЄРДР є підозрюваним у скоєнні злочину, відповідальність за який настає за ч.2 ст. 286 КК України, кримінальне провадження № 000 0365.

Автомобіль, яким керував ОСОБА_2 на момент ДТП не був застрахований, договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не укладався і зазначена обставина жодним чином не спростовується.

Потерпіла у кримінальному провадженні ОСОБА_4 (мати загиблого у ДТП ОСОБА_3 ) 22.07.2018 звернулась до МТСБУ із заявою №5957 про виплату страхового відшкодування в сумі 44676,00 грн (витрати на поховання за ч.4 ст. 27 Закону), копія якої долучена до матеріалів справи (а.с. 5).

Згідно до копії лікарського свідоцтва про смерть №29 від 19.05.2018 (а.с.7) ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (смерть настала - залізничний переїзд).

У відповідності до змісту Довідки про причину смерті ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , причина смерті- травматичний шок, політравма, багато чисельні перелами кісток з ушкодженням внутрішніх органів (а.с.7), місце і обставини при яких відбулося травма - ДТП в салоні автомобіля на залізничному переїзді (а.с.зв7).

Відповідно до довідки №227 від 11.06.2018 виданої виконавчим комітетом Колоколинської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області на день смерті ОСОБА_3 в будинковолодінню з ним проживала, в тому числі і його мати - ОСОБА_4 (а.с.8).

Транспортний засіб, яким керував відповідач не був застрахований, а тому позивачем, відповідно до заяви про виплату страхового відшкодування від 27.07.2018 було сплачено страхове відшкодування в розмірі 44676,00 грн, що також підтверджується платіжним дорученням №992804 від 29.08.2018, копії яких долучено до матеріалів справи (а.с.10) .

Водночас позивач стверджує, що в досудовому порядку на його звернення відповідач не реагував, питання мирного врегулювання спору не вирішено.

На підставі наведеного, позивач просить суд постановити рішення, яким стягнути на його користь із відповідача у відповідності до ст. 1166, 1188, 1191 ЦК України завдану позивачем шкоду, та понесені витрати по оплаті судового збору в розмірі 2102,00 грн.

Згідно до ст.1166 ЦК України шкода відшкодовується особою яка завдала шкоду, тобто винною особою, а винною особа визнається відповідним рішенням, тобто з моменту, коли рішення суду вступило в законну силу.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненнямособи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Згідно до ст. 55 Основного Закону, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Положеннями ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довестио бставини,які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 5ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст. 1187 ЦК України).

Пунктом 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Отже, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Володільцем транспортного засобу який вчинив ІНФОРМАЦІЯ_1 ДТП на момент ДТП був відповідач.

Згідно із статтею 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частиною 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Положеннями ч. 1 ст. 49 ЦПК України визначено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини,які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На переконання суду, надані позивачем докази, підтверджують факт спричинення особі шкоди внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, її відшкодування МТСБУ потерпілій особі та право позивача звернутися в суд з вимогою про відшкодування шкоди до володільця автомобіля, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відомостей про те, що відповідач підпадає під категорію осіб, зазначених у п. 13.1 ст. 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суду не представлено.

За таких обставин, суд вважає вимоги позову обґрунтованими, підставними та такими, що підлягають до задоволення.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Всього позивач просив стягнути з відповідача 48699,00 грн., однак жодних підтверджуючих документів чи розрахунків в обґрунтування вказаної суми суду не представлено.

Підсумовуючи наведене суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 44676,00 грн. шкоди завданої особі підлягають до задоволення, а в решті вимог слід відмовити за їх недоведеністю.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 3, 15, 16, 22-23, 1166, 1187, 1191 ЦК України, ст.ст. 12-13, 49, 78, 81-82, 102, 106, 110, 256-257, 280-282 суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКП - невідомий, ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (, 02002, м. Київ, Русанівський бульвар,8) вартість завданої шкоди особі в розмірі 44676,00 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКП - невідомий, ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 )) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (, 02002, м. Київ, Русанівський бульвар,8) витрати по оплаті судового збору в сумі 2102,00 грн.

В задоволенні решти вимог позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Строк подання апеляційної скарги та строк апеляційного оскарження рішення обчислюється з урахуванням вимог п. 3 Розділу XII "Прикінцеві положення" ЦПК України.

Суддя О.В. Шамотайло