Ухвала

07 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 761/16186/19

провадження № 61-10523ск20

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М.,

розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло - Сервіс» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 червня 2020 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло - Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 44 363, 78 грн. та судові витрати у розмірі 1 921 грн.

Посилається на те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс» як обслуговуюча організація житлового будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 надавало власникам житлових та нежитлових приміщень будинку послуги з утримання будинку та прибудинкової території та комунальні послуги. ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 . Позивач протягом спірного періоду з січня 2017 року по березень 2018 року належним чином надавав відповідачу, як власнику квартири АДРЕСА_2 , послуги з утримання будинку та прибудинкової території, централізованого опалення та постачання гарячої води. Зобов`язання в частині, що стосується своєчасної оплати за спожиті послуги відповідачем виконані не були. В наслідок чого у відповідача перед позивачем в період з 01 січня 2017 року по 30 квітня 2018 року утворилась заборгованість в сумі 44 363, 78 грн., яка складається з 22 062, 92 грн. - послуги з утримання будинку та прибудинкової території; 20 869, 56 грн. - послуги з централізованого опалення; 1431,30 грн. - послуги з гарячого водопостачання. Враховуючи вищевикладене, позивач просить задовольнити позов.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 листопада 2019 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло - Сервіс» - залишено без задоволення.

Постановою Київського апеляційного суду від 02 червня 2020 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло - Сервіс» - залишено без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 листопада 2019 року - залишено без змін.

У липні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло - Сервіс», в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, з урахуванням такого.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається скарга (пункт 1 частини шостої, частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у цій справі становить 44 363, 78 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону за ціною позову.

У касаційній скарзі КП «Житло-Сервіс» посилається на підпункти «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України та вказує, що ця справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики та має виняткове значення для нього.

Верховний Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини, передбачені підпунктами «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що ця справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, а також має виняткове значення для заявника. Посилання у касаційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права фактично підтверджують незгоду заявника з оскаржуваними судовими рішеннями та не свідчать про те, що є підстави для розгляду справи по суті в суді касаційної інстанції.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, які б свідчили про необхідність перегляду судових рішень у цій справі у касаційному порядку.

Доводи заявника не свідчать про те, що оскаржувані судові рішення підпадають принаймні під один із випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подана касаційна скарга на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло - Сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло - Сервіс» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 червня 2020 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Петров

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко