ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 серпня 2020 року

м. Харків

справа № 643/4026/20

провадження № 22-ц/818/3186/20

провадження № 22-ц/818/3206/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Виконавчий комітет Харківської міської ради

треті особи: ОСОБА_2 , Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 17 березня 2020 року в складі судді Харченко А.М. та ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 18 березня 2020 року в складі судді Харченко А.М.,

у с т а н о в и в :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради № 107 від 25 лютого 2020 року про затвердження висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо підтвердження місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 , для його тимчасового виїзду за межі України.

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 просив забезпечити позов про скасування рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради № 107 від 25 лютого 2020 року про затвердження висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо підтвердження місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 , для його тимчасового виїзду за межі України шляхом накладення заборони на здійснення тимчасового виїзду дитини - ОСОБА_3 за межі України.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17 березня 2020 року відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Харківської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про скасування рішення органу місцевого самоврядування з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 18 березня 2020 року повернуто заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, так і після відкриття провадження у ній (частина друга статті 149 ЦПК України). Однак у відкритті провадження у даній справі відмовлено, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На зазначені ухвали суду першої інстанції 14 квітня 2020 року ОСОБА_1 подав апеляційні скарги.

Посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить ухвали суду першої інстанції від 17 березня 2020 року та 18 березня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційні скарги мотивовані тим, що однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень, що узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 337/2535/2017 (провадження № 14-130цс18).

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. Разом із тим, приватноправові відносин вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень, що узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № справа № 520/15749/14-ц (провадження № 14-16цс18).

Виконавчий комітет Харківської міської ради у спірних правовідносинах не реалізує публічно-владні управлінські функції. Саме з цих підстав ОСОБА_1 вважає, що позов підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Крім того, вказує на те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

ОСОБА_2 , Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради ухвали суду першої інстанції не оскаржили, правом на подання відзиву на апеляційні скарги не скористались.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Пунктом першим частини першої статті 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Пунктами 1-3 частини першої статті 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; адміністративний суд - суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Разом з тим участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою класифікації спору як публічно-правового. Однак не кожен спір за участю суб`єкта владних повноважень є публічно-правовим.

Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 337/2535/2017 (провадження № 14-130цс18).

Приватноправові відносин вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи викладене, неправильним є застосування положень КАС України та поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що стороною у справі є суб`єкт владних повноважень.

При вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, із яких виник спір.

Вищевикладене узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 520/15749/14-ц (провадження № 14-16цс18).

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що предметом спору є рішення Харківської міської ради про затвердження висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради щодо підтвердження місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 , для його тимчасового виїзду за межі України.

Отже, спірні правовідносини стосуються визначення місця проживання дитини, тобто цивільного права позивача. Відтак зазначений спір має приватноправовий характер, оскільки він обумовлений порушенням права позивача, як батька, на участь у вихованні дитини та право дитини на участь батька в її вихованні, а вимога про скасування рішення Виконавчого комітету Харківської міської ради від 25 лютого 2020 року є похідною від нього.

У даному випадку особа звернулась до суду за захистом порушеного цивільного права, що обумовлено порушенням особистого немайнового права суб`єкта, отже, цей спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади.

Таким чином, спір має приватноправовий характер та підлягає розгляду за правилами ЦПК України.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Харківської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 , Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про скасування рішення з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 186 ЦПК України, є помилковим.

Статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За заявою сторони у справі, яка передана на розгляд міжнародного комерційного арбітражу, третейського суду, суд може вжити заходів забезпечення позову у порядку та з підстав, встановлених цим Кодексом.

Оскільки справа підлягає розгляду в порядку позовного провадження, висновок суду першої інстанції про повернення заяви про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 є помилковим.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відмовляючи у відкритті провадження в порядку цивільного судочинства суд тим самим позбавив можливості позивача захистити свої порушені права в судовому порядку.

Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права (пункти 1, 4 частини першої статті 379 ЦПК України).

Враховуючи, що оскаржувані ухвали постановлені з порушенням норм процесуального права, ухвали Московського районного суду м. Харкова від 17 березня 2020 року та від 18 березня 2020 року підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 382 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 17 березня 2020 року та ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 18 березня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 10 серпня 2020 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова