Провадження № 2-з/521/198/20
УХВАЛА

про відмову в забезпеченні позову

11 серпня 2020 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Мирончук Н.В.,

секретаря судового засідання - Юраш К.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача Ковальчук Володимира Валерійовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , про стягнення грошових коштів.

Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошові кошти за укладеним договором позики у розмірі 21671,78 грн., що станом на дату подання позову еквівалентно 779 доларів США; інфляційні збитки у розмірі 1871,32 грн; три відсотки річних у розмірі 1871,32 грн.

Також, позивачем було подано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на грошові кошти, в межах суми стягнення 25414,42 грн., які знаходяться на належних ОСОБА_2 , рахунках у банківських або інших кредитно-фінансових установах.

Суд, розглянувши надану заяву про забезпечення позову, приходить до наступного висновку.

Статтею 149 ЦПК України передбачено підстави для забезпечення позову.

Так, згідно частини першої зазначеної статті, суд, за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Положеннями ч. 1 ст. 153 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Пункт 4 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», наголошує, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу позивача та відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що забезпечення позову визначається як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову повинна містити захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є грошові кошти у загальному розмірі 25414,42 грн..

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до п. п. 5, 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову повинна містити пропозицію заявника щодо зустрічного забезпечення.

Крім того, відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Проте, замість того, щоб виконати вимоги закону, заявником у заяві про забезпечення позову, не вказано жодної пропозиції щодо зустрічного забезпечення.

Крім того, в заяві про забезпечення позову, заявник просить суд накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться на належних ОСОБА_2 рахунках у банківських або інших кредитно-фінансових установах, в межах суми стягнення, а саме: 25414,42 грн..

Проте, заявником не вказано ні тих рахунків, ні тих банківських або інших кредитно-фінансових установ, про які веде мову заявник у своїй заяві до суду.

Тобто, відсутня кокретика вимог заявника, а тому заявлені вимоги заявника, не можуть бути задоволені.

У відповідності до ч. 7 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. 150-154, 258-261 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивача про накладення арешту на грошові кошти, які знаходяться на належних ОСОБА_2 рахунках у банківських або інших кредитно-фінансових установах, в межах суми стягнення, а саме: 25414,42 грн., відмовити.

Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції в порядку та у строки, паередбачені ст.ст. 353-354 ЦПК України.

Суддя: Н.В. Мирончук