Провадження № 2/686/1028/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020р. м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі: головуючого судді - Продана Б.Г., при секретарі - Боднар А.П., за участю позивача - ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_2 , відповідача - ОСОБА_3 , представника відповідача - ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому цивільну справу №686/23782/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ; третя особа: ОСОБА_7

про визнання договору дарування удаваним,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ; третя особа: ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , удаваним в частині Покупець - ОСОБА_6 , встановивши Покупця за договором - ОСОБА_3 та визнати недійсним договір дарування зазначеної квартири.

Позов мотивує тим, що їй стало відомо про набуття у власність ОСОБА_3 зазначеної квартири за договором дарування, дарувальником у якому є його мама, ОСОБА_6 ОСОБА_6 придбала квартиру на підставі договору купівлі-продажу, придбавши її у ОСОБА_5 . Позивач вважає, що оскільки квартира набута у власність відповідачем під час шлюбу, за кошти сім`ї, з метою приховання іншого правочину та виключення її зі складу спільного майна подружжя, то слід визнати договір купівлі-продажу удаваним, а договір дарування недійсним, у зв`язку із чим змушена звернутись до суду.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали, просять його задовольнити в повному обсязі з наведених підстав.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні проти позову заперечили, вважають його безпідставним та необгрунтованим, просять відмовити в його задоволенні в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

За клопотанням представника відповідача, судом витребовувались докази по справі.

06.02.2020 року від приватного нотаріуса надійшли належним чином завірені копії договорів.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували з 30.08.1998 року по 10.10.2019 року в зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , мати відповідача, оформила довіреність, якою уповноважила ОСОБА_3 придбати будь-яке нерухоме майно в м. Хмельницькому та представляти її інтереси з питань, пов`язаних з укладенням та належним оформленням будь-яких договорів на її ім`я.

23.12.2015 року ОСОБА_3 , діючи в інтересах ОСОБА_6 , придбав квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку, згідно п. 13 договору купівлі-продажу переходить до ОСОБА_6 .

Згідно договору дарування від 09.02.2016 року, ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_3 зазначену квартиру.

Відповідно до ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Згідно зі статтею 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Статтею 655 ЦК України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Позивач вважає, що договір купівлі-продажу є удаваним, вчиненим з метою виключення даного майна зі складу спільного майна подружжя, оскільки ОСОБА_6 є особою похилого віку, пенсіонеркою, коштів на придбання квартири не мала, а дані кошти ОСОБА_3 використав із коштів сім`ї.

Однак, суд критично оцінює такі твердження позивача, оскільки вони не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, а відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтями 77, 78 ЦПК України, закріплені такі критерії доказів як їх належність та допустимість. Зокрема, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини: права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Таким чином, заявляючи позов на підставі статті 235 ЦК України, позивач має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.

Між тим, позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів, що при укладенні 09.02.2016 року договору дарування квартири, цей правочин було насправді вчинено відповідачами для приховання іншого правочину - купівлі-продажу квартири, з метою виключення її з переліку майна спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, підстави для визнання удаваним договору купівлі-продажу, у суду відсутні, а тому не підлягає до задоволення і вимога про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 .

Таким чином, суд вважає, що позов є недоведеним, безпідставним та необґрунтованим, а тому не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 12, 13,77, 78, 81, 141, 263 - 265 ЦПК України, ст.ст. 235, 717 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ; третя особа: ОСОБА_7 про визнання удаваним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 23.12.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Лучковською Т.М. в частині Покупець - ОСОБА_6 , встановивши Покупця за договором - ОСОБА_3 та визнання недійсним договору дарування цієї квартири від 09.02.2016р., укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , як фіктивний - залишити без задоволення.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 05.08.2020 року.

Суддя: