Справа № 163/2406/19
Провадження № 2/163/115/20
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2020 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Чишія С.С.

з участю секретаря Філімонюк О.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків,

в с т а н о в и в :

У позовній заяві, з урахуванням збільшених позовних вимог в порядку ст.49 ЦПК України, представник позивача просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача в користь позивача спричинених пошкодженням автомобіля збитків в розмірі 121 741,58 гривень.

Заявлені вимоги обґрунтував тим, що з 03.02.2017 року позивач є власником автомобіля "Крайслер Вояджер", номерний знак НОМЕР_1 , який попередньо був зареєстрований на території Республіки Польща за номерним знаком НОМЕР_2 на його ж ім`я. Право користування автомобілем 23.08.2018 року передав відповідачу, який 20.09.2018 року потрапив в дорожньо-транспортну пригоду, внаслідок якої автомобіль зазнав механічних ушкоджень. В добровільному порядку відшкодувати заподіяні збитки відповідач відмовився, тому ремонтувати автомобіль позивач був змушений власними силами. Згідно з висновком автотоварознавчого дослідження розмір заподіяного матеріального збитку становить 121 741,58 гривень. Просив врахувати, що позивач є єдиним працюючим членом сім`ї, сталого доходу не має, на його утриманні перебуває дружина і малолітня дитина, а вказаний автомобіль був і залишається "годувальником" його сім`ї.

Провадження в справі відкрито ухвалою від 19.12.2019 року, розгляд справи постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою суду від 17.01.2020 року за клопотанням відповідача розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому першочергово не погоджувався із заявленою сумою заподіяних збитків через її невідповідність фактичним ушкодженням автомобіля. У пізніше поданих письмових поясненнях вказав на відсутність підстав для стягнення з нього заподіяної позивачу шкоди, оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася не з його вини, а через грубе порушення велосипедистом Правил дорожнього руху. Покликання позивача на положення ст.1187 ЦК України вважає безпідставними, оскільки цією нормою регулюються відносини по відшкодуванню шкоди, заподіяною джерелом підвищеної небезпеки. Тому застосуванню у спірних правовідносинах підлягають загальні положення, що передбачені ст.1166 ЦК України. Поміж цього просив врахувати перебування на його утриманні чотирьох малолітніх дітей.

Відповідь на відзив сторона позивача не подала.

Позивач в судове засідання не з`явився, свої права та інтереси доручив представляти представнику ОСОБА_1 .

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав з наведених у ньому підстав. Не заперечуючи невинуватості відповідача у дорожньо-транспортній пригоді, вказав на наявність у його діях необхідного складу для деліктної відповідальності. Позивач довірив відповідачу право керування транспортним засобом на законних підставах, передав йому справний автомобіль, а він повернув автомобіль у пошкодженому стані.

Відповідач в судовому засіданні пояснив, що у день ДТП автомобілем користувався не із своєї ініціативи і бажанням, а за вказівкою позивача, оскільки нелегально працював у нього в Республіці Польща сторожем та у той день вивозив йому товар в Україну цим автомобілем, на який видав йому доручення. У цей же день вранці за вказівкою позивача повертався в Республіку Польща та, слідуючи до митниці, потрапив у ДТП, у якому не винен, оскільки уникнути його не міг.

Представник відповідача в судовому засіданні висловив аналогічні доводи, що наведені відповідачем у відзиві та письмових поясненнях. Акцентував на відсутності вини відповідача у ДТП, що доводиться постановою про закриття кримінального провадження, а відтак і відсутності причинного зв`язку між його діями і шкодою, що настала.

Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини.

Позивач з 03.02.2017 року є власником автомобіля "Крайслер Вояджер", кузов НОМЕР_3 , який він придбав в Республіці Польща, де автомобіль був зареєстрований за номерним знаком НОМЕР_2 , що підтверджується рішенням № КО.5410.374.2017.

25.06.2019 року цей автомобіль позивач зареєстрував на території України за номерним знаком НОМЕР_1 , що доводиться свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .

20.09.2018 року за участю цього автомобіля під керуванням відповідача ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода. В ній відповідач, рухаючись в районі 489 км + 100 м автодороги "Київ-Ковель-Ягодин" зі сторони міста Любомль в напрямку митного поста "Ягодин", поблизу села Вишнів Любомльського району допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_5 та його пасажира ОСОБА_6 , які перетинали на велосипеді проїзну частину справа наліво. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди велосипедист ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці події, а його пасажир ОСОБА_6 із тілесними ушкодженнями госпіталізована у Любомльську ЦРЛ.

За цим фактом були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, кримінальне провадження за яким закрито постановою слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП у Волинській області від 27.03.2019 року за відсутністю складу кримінального правопорушення.

За змістом постанови слідчого водій автомобіля "Крайслер Вояджер", номерний знак НОМЕР_2 , ОСОБА_2 не мав технічної можливості уникнути наїзду на велосипедиста ОСОБА_5 , а тому в його діях відсутня об`єктивна сторона та відповідно відсутній склад злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Причиною даної дорожньо-транспортної пригоди є грубе порушення велосипедистом ОСОБА_5 п.п.6.6 д), 10.1, 11.2, 11.13 Правил дорожнього руху, який і є винуватцем цієї пригоди.

У протоколі огляду від 22.10.2018 року та доданих до нього фото таблицях слідчим зафіксовано пошкодження автомобіля "Крайслер Вояджер".

Відповідно до видаткових накладних від 26.03.2019 року за № РН-0000091, № РН-0000092 позивач придбав у ФОП ОСОБА_7 запасні частини та деталі до автомобіля "Крайслер" на загальну суму 65 780,00 гривень.

Згідно із актом № 1 виконаних робіт (послуг) від 03.06.2019 року вартість проведеного ФОП ОСОБА_8 ремонту автомобіля позивача склала 25 100,00 гривень.

Відповідно до висновку експертного авто-товарознавчого дослідження від 03.02.2010 року № 161 вартість матеріального збитку внаслідок пошкодження автомобіля "Крайслер Вояджер" складає 121 741,58 гривень.

Представник позивача в судовому засіданні ствердив, що відповідач керував автомобілем у день ДТП на законних підставах, при цьому договірних правовідносин щодо користування автомобілем, зокрема договору найму, між сторонами не було.

Відповідач вказав, що автомобілем він користувався на підставі виданої позивачем довіреності.

Отже, з огляду на керування відповідачем автомобілем на польській реєстрації, належність його на праві власності позивачу та відсутність між ними договірних правовідносин, в силу положень ст.380 МК України суд не вбачає іншої підстави керування відповідачем автомобілем, а ніж як за довіреністю.

Як встановлено у справі, внаслідок ДТП транспортний засіб позивача під керуванням відповідача отримав механічні пошкодження. Винуватцем ДТП є інший учасник дорожнього руху - велосипедист, який загинув на місці події.

Відповідно до ч.2 ст.22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодження речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Позивач у справі позивається до відповідача як водія свого автомобіля на момент ДТП, а як на правову підставу відшкодування заподіяних збитків посилається як на положення ст.1166 ЦК України, так і на положення ст.1187 ЦК України.

Зі змісту цих норм і самих їх назв вбачається, що стаття 1166 ЦК України визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, а стаття 1187 ЦК України - відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Тобто положення ст.1187 ЦК України могли бути застосовані при заподіянні автомобілю позивачу пошкоджень іншим джерелом підвищеної небезпеки, наприклад іншим автомобілем під керуванням відповідача.

До того ж велосипед не є джерелом підвищеної безпеки, що взагалі виключає застосуванню положення ст.1187 ЦК України у дорожньо-транспортній пригоді у цій справі.

У цьому випадку позивач як власник автомобіля, а відповідач як його водій (користувач) на момент ДТП, є однією стороною по відношенню до одного і того ж пошкодженого автомобіля, а тому до їх взаємовідносини положення ст.1187 ЦК України не застосовуються.

На спірні правовідносини поширюються норми статті 1166 ЦК України, частинами 1, 2 якої визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27.03.1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" роз`яснив, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Отже, за змістом наведених норм і роз`яснень підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає такі складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Оцінюючи встановлені по справі фактичні обставини та надані позивачем на підтвердження заявлених вимог докази, суд вбачає підстави для висновку про їх недостатність для охоплення та підтвердження в повному обсязі вищенаведених складових елементів для майнової відповідальності відповідача.

У справі доведеним є лише факт заподіяння позивачу шкоди внаслідок ДТП, наявність інших складових спростована дослідженими доказами.

Відсутність вини і протиправної поведінки відповідача у цій події об`єктивно підтверджується постановою слідчого про закриття кримінального провадження, у якій констатовано винуватість велосипедиста у ДТП, а також відсутність у відповідача технічної можливості уникнення ДТП (наїзду на велосипедиста).

Наявності будь-якої протиправної дії (бездіяльності) чи поведінки відповідача, які призвели до ДТП, відповідно, до пошкодження автомобіля позивач не навів і належними доказами не підтвердив.

Відсутність вини відповідача у ДТП та протиправних дій під час керування автомобілем виключає наявність причинного зв`язку із наслідками, що настали, якими в даному випадку є пошкодження автомобіля.

Наведене з урахуванням фактичних обставин справи, а також положень ст.1231 ЦК України (спадкування обов`язку відшкодувати майнову шкоду (збитки) та моральну шкоду, яка була завдана спадкодавцем) свідчить, що відповідач не є належним суб`єктом відповідальності за заподіяну позивачу шкоду.

У зв`язку із цим питання розміру шкоди, майнового і сімейного стану сторін в межах цієї справи суд не розглядає.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, з огляду на фактичні обставини по справі та законодавчі норми суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позивачем майнових вимог до відповідача, оскільки шкода заподіяна не з його вини та жодної протиправності його дій (бездіяльності) чи поведінки під час керування транспортним засобом, відповідно, наявності причинного зв`язку із спричиненою позивачу шкодою, не встановлено.

З наведених підстав встановлено підстави для відмови в повному обсязі заявлених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою в позові понесені позивачем витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.259, 264, 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування 121 741 (ста двадцяти однієї тисячі сімсот сорок однієї) гривні 58 копійок заподіяних збитків відмовити.

Скасувати застосований ухвалою Любомльського районного суду Волинської області від 06.12.2019 року захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на належний на праві власності ОСОБА_2 автомобіль "Тойота Айго" 2012 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення може бути подано апеляційну скаргу до Волинського апеляційного суду через Любомльський районний суд.

Ім`я позивача - ОСОБА_4 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП - НОМЕР_7 .

Ім`я відповідача - ОСОБА_2 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП - НОМЕР_8 .

Дата складання тексту повного судового рішення - 07 вересня 2020 року.

Головуючий : суддя С.С.Чишій