Номер провадження 4-с/229/11/2020
У Х В А Л А

28 серпня 2020 р. Дружківський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Гонтар А.Л.,

при секретарі судового засідання Білик О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії " Донецька залізниця", заінтересовані особи: Вітін Юрій Петрович, Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у місті Києві,

ВСТАНОВИВ:

20 травня 2020 року Акціонерне товариство "Українська залізниця" в особі регіональної філії " Донецька залізниця" звернулося до Дружківського міського суду Донецької області зі скаргою на дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у місті Києві. Просять визнати неправомірними дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у місті Києві щодо стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 15701,22 грн., в рамках виконавчого провадження ВП № 61725885; скасувати постанову Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у місті Києві про відкриття виконавчого провадження ВП № 61725885; зобов`язати Печерський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у місті Києві винести постанову про повернення наказу Дружківського міського суду Донецької області від 05.11.2019 року по справі № 229/4252/19 стягувачу.

В обґрунтування скарги зазначає, що Дружківським міським судом Донецької області винесено рішення № 229/4252/19, яким позов ОСОБА_1 до АТ "Укрзалізниця" задоволено та стягнуто з АТ "Укрзалізниця" грошові кошти: заборгованість по заробітній платі, а саме 15701,22 грн.

Зазначає, що відносно АТ «Українська залізниця», яка включена до Додатку №2 до Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", відповідно п.3 розділу ІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 20.10.2019 р. «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» встановлена заборона вчиняти виконавчі дії протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами. Незважаючи на це, державним виконавцем було прийнято до виконання виконавчий лист і відкрито виконавче провадження.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 01 липня 2020 року скаргу Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії " Донецька залізниця" прийнято та призначено до розгляду у судове засідання на 13 липня 2020 року, зобов`язано Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надати суду для ознайомлення виконавче провадження № 229/4252/19 ВП № 61725885 та витребувано у Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) копію постанови про відкриття виконавчого провадження та довідки про вжиті державним виконавцем заходи щодо виконання виконавчого провадження № 229/4252/19 ВП № 61725885.

В судове засідання представник заявника не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги їх повідомлено належним чином - шляхом направлення судових повісток про виклик до суду. Надли заяву з клопотанням розглядати справу без участі їх представника.

Представник заінтересованої особи Печерського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, не надав пояснення або клопотання про розгляд скарги без участі представника відділу.

Заінтересована особа ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду скарги її було повідомлено належним чином - шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України" інформації про дату, місце та час розгляду справи. Заяву про розгляд скарги без її участі чи відкладення розгляду скарги та пояснення не надала.

Згідно ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

З огляду на це, на підставі ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності сторін, без фіксації судового процесу, на підставі наявних у справі доказів.

Ознайомившись з матеріалами скарги, оцінивши усі докази, зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.

Відповідно до ч.1 ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ч.1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Положенням ст. 449 ЦПК України встановлено, що скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржується, згідно ч.1 ст.450 ЦПК України.

Суддя Дружківського міського суду Донецької області Гонтар А.Л. знаходилася з 28 липня 2020 року по 25 серпня 2020 року у відпустці відповідно до наказу про надання відпустки судді Гонтар А.Л.

Розгляд скарг на дії, рішення або бездіяльність державного чи приватного виконавця здійснюється судом з дотриманням загальних положень розділу ІІІ ЦПК України, за винятком спеціальних норм, викладених у розділі VІІ ЦПК.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 04 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати задоволено частково.

Так, стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця", , яке знаходиться за адресою: вул. Тверська, буд.5, м. Київ, 13680, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість по заробітній платі в сумі 15701 (п`ятнадцять тисяч сімсот одна) грн. 22 коп. з урахуванням податку й інших обов`язкових платежів.

Також, стягнуто з Публічного акціонерного товариства 'Українська залізниця' на користь держави, отримувач коштів: ГУК у м. Києві /м. Київ/22030106, , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), на рахунок отримувача (IBAN) UA6026001, код класифікації доходів бюджету 22030106, судовий збір у сумі 498 (чотириста дев`яносто вісім) грн. 12 коп.

Рішення в частині стягнення заробітної плати за травень 2017 року в сумі 9032 грн. 97 коп. з урахуванням податку й інших обов`язкових платежів, підлягає негайному виконанню, в іншій частині після набрання рішенням законної сили.

05 листопада 2019 року вказане рішення Дружківського міського суду Донецької області від 04 жовтня 2019 року набрало законної сили.

Так, 05 листопада 2020 року Дружківським міським судом Донецької області видано виконавчий лист про стягнення з Акціонерного товариства "Українська залізниця", , яке знаходиться за адресою: вул. Тверська, буд.5, м. Київ, 13680, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , заборгованість по заробітній платі в сумі 15701 (п`ятнадцять тисяч сімсот одна) грн. 22 коп. з урахуванням податку й інших обов`язкових платежів.

Рішення в частині стягнення заробітної плати за травень 2017 року в сумі 9032 грн. 97 коп. з урахуванням податку й інших обов`язкових платежів, підлягає негайному виконанню, в іншій частині після набрання рішенням законної сили. Строк пред`явлення виконавчого листа до виконання до 05 лютого 2020 року.

06 квітня 2020 державним виконавцем Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у місті Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61725885 за виконанням вказаного виконавчого листа № 229/4252/19 від 05.11.2019 року.

21 квітня 2020 року ухвалою Дружківського міського суду Донецької області 6/229/53/2020 заяву ОСОБА_1 про виправлення описки у виконавчому листі Дружківського міського суду Донецької області по цивільній справі № 229/4252/19 задоволено.Так, виправилено описку у виконавчому листі, виданому за рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 04 жовтня 2020 року у цивільній справі № 229/4252/19, провадження № 2/229/963/2019 за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, і вказано в анкетних даних стягувача ОСОБА_1 , вірним прізвище " ОСОБА_2 ", замість помилково вказаного " ОСОБА_3 ".

Не погоджуючись із даною постановою, АТ «Українська залізниця» вважає, що у відповідності до п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець повинен був повернути виконавчий документ стягувачеві, оскільки 20.10.2019 року набрав чинності Закон України «Про визнання таким, що втратив чинність, Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації».

У п.3 розділу 111 «Прикінцеві та перехідні положення» цього закону встановлена заборона вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

У Додатку №2 до Закону України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" до переліку таких об`єктів включено АТ «Українська залізниця».

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01 листопада 1950 року.

У справі «Бурдов проти Росії» від 07 травня 2002 року Європейський суд з прав людини, вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права («право на суд»), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п.1 ст.6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їх справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання рішень - це сукупність дій визначених у Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною першою статті 13 Закону встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 10 Закону встановлено заходи примусового виконання рішень. Так, заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувану предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5)інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Отже, позивач на власний розсуд та хибно трактує норми

законодавства щодо встановленої тимчасової заборони на вчинення будь-яких виконавчих

дій, у тому числі, примусового списання коштів з рахунків ЛТ «Укрзалізниця», оскільки

згідно з приписами пункту 3 Розділу III Прикінцевих та перехідних положень Закону

України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації»,

яким встановлено заборону вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України «Про

виконавче провадження» щодо об`єктів права державної власності, які на день набрання

чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України «Про

перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації», протягом трьох

років з дня набрання чинності цим Законом, крім стягнення грошових коштів і товарів, що

були передані в заставу за кредитними договорами.

Так, грошові зобов`язання охоплюють усі сфери суспільного життя і виникають

насамперед у сфері приватноправових (цивільно-правових) відносин. Будь-якій заборгованості передує зобов`язання.

Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України),

зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник зобов`язанийц вчинити на

користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати

послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати

від боржника виконання його обов`язку.

Приписами пункту 3 Розділу III Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про перелік об`єктів права державно власності, що не підлягають приватизації», вказані обмеження виконавчих дій, крім: стягнення грошових коштів; товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Вищевказана норма Закону містить сполучник «і», що за правилами українського правопису є розділовим сполучником за допомогою якого з`єднуються незалежні частини складносурядного речення. Таким чином, в даному випадку підрядна частина речення «що були передані в заставу за кредитними договорами» відноситься лише до «товарів». На підтвердження вказаного, також необхідно зазначити, що відповідно до норм чинного законодавства України грошові кошти не можуть бути предметом застави.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про заставу» предметом застави можуть бути майно та майнові права. Предметом застави може бути майно, яке відповідно до законодавства України може бути відчужено заставодавцем та на яке може бути звернено стягнення. Предметом застави може бути майно, яке стане власністю заставодавця після укладення договору застави, в тому числі продукція, плоди та інші прибутки (майбутній урожай, приплід худоби тощо), якщо це передбачено договором.

Згідно із статтею 90 ЦК України майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Статтею 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

Під час тлумачення пункту 3 Розділу III не варто плутати такі види виконання зобов`язання як застава та завдаток, адже саме завдаток є грошовою сумою або рухомим майном, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.

Із системного аналізу вищезазначених норм законодавства можна прийти до висновку, що предметом застави не можуть бути грошові кошти, а тому приписи пункту 3 Розділу III Закону України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації» не передбачають заборону (більше того містять пряму вказівку на можливість) стягнення грошових коштів із об`єктів державної власності, що не підлягають приватизації, тобто із Позивача.

Як вже зазначалося, відповідно до частини 1 етапі 18 Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, тобто дані норми носять для державного виконавця імперативний характер.

Частиною 1 статті 11 Закону визначено загальні строки у виконавчому провадженні, а саме строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Розділом VII Закону регулюється порядок звернення стягнення на майно боржника, так у частині 1 статті 48 вказано, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Отже, державним виконавцем з врахуванням чинного законодавства про виконавче провадження правомірно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначені засади виконавчого провадження, серед яких: верховенство права; обов`язковість виконання рішень, законність, справедливість, неупередженість та об`єктивність.

Статтею 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено випадки повернення виконавчого документа стягувачу, а саме якщо: 1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені протягом року виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; 4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі

боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувану в натурі; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася; 9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення; 10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»; 11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

У відповідності до пунктів 4 та 5 Розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) містяться вимоги, що передують відкриттю виконавчого провадження: "Виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа".

У разі наявності підстав, передбачених частиною третьою статті 5 Закону, приватний виконавець має право повернути виконавчий документ без прийняття до виконання, про що зобов`язаний письмово повідомити стягувача із зазначенням підстави повернення та роз яснити йому право оскаржити рішення про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, а також право стягувача подати виконавчий документ на виконання іншого приватного виконавця або до органу державної виконавчої служби.

У разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії " Донецька залізниця".

Таким чином, у разі аналізу норми пункту 3 розділу ІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 145-ІХ як такої, що дозволяє стягнення виключно тих грошових коштів, які передані в заставу за кредитними договорами, доведеться дійти парадоксального висновку, що держава забороняє стягнення грошових коштів в соціально резонансних ситуаціях із невиплатою зарплати та одночасно дозволяє їх стягнення в ексклюзивних та рідко застосовуваних операціях з передання грошових коштів у заставу за кредитними договорами. Такий підхід до аналізу обговорюваної норми фактично толерує порушення Конституції України, зокрема її положень щодо права на працю та її оплату, а, отже, є хибним.

Таким чином, на думку суду, зміст відповідного положення Закону

№ 145-ІХ слід розуміти як такий, яким забороняється вчиняти виконавчі діі

відповідно до Закону щодо об`єктів права державної власності, які на день

набрання чинності Закону № 145-ІХ були включені до переліків, затверджених

Законом України «Про перелік об`єктів права державної власності, що не

підлягають приватизації», за винятком:

1) стягнення грошових коштів;

2) стягнення товарів, що були передані в заставу за кредитними договорами.

Також враховуючи наявність принципу обов`язковості виконання рішень,

закріпленого в Конституції України та в законах України, а також те, що

основною метою заборони на вчинення виконавчих дій, встановленої пунктом З

розділу III «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 145-ІХ, є

запобігання відчуження цілісних майнових комплексів відповідних державних

підприємств, вважаємо, що під час виконання рішень немайнового характеру

виконавець зобов`язаний здійснювати всі необхідні виконавчі дії для

фактичного виконання в повному обсязі рішення, крім тих виконавчих дій, що можуть призвести до відчуження майна таких держаних підприємств.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації" затверджено Перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації, але можуть бути корпоратизовані, згідно з додатком 2. До цього додатку 2 включено АТ «Українська залізниця».

Отже, стосовно АТ «Українська залізниця» існувала заборона його приватизації.

Встановлена Законом України від 02.10.2019р. № 145-IX заборона вчиняти виконавчі дії відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" стосується об`єктів права державної власності, які на день набрання чинності цим Законом були включені до переліків, затверджених Законом України "Про перелік об`єктів права державної власності, що не підлягають приватизації", і спрямована на недопущення вибуття з державної власності цих об`єктів шляхом проведення виконавчих дії.

Суд вважає, що ця заборона не стосується обов`язку боржника АТ «Українська залізниця», на виконання рішення Дружківського міського суду Донецької області, сплатити заборгованість по заробітній платі та суму компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати. Виконання такого судового рішення жодним чином не впливає на право державної власності щодо АТ «Українська залізниця».

Керуючись ст.ст.259,260,261,450,451 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

у задоволенні скарги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії " Донецька залізниця", заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Печерський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на дії Печерського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції у місті Києві - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Донецького апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 28 серпня 2020 року.

Суддя Дружківського міського

суду Донецької області: А.Л. Гонтар