Справа № 216/111/20
провадження №2/216/2132/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

в складі: головуючого судді - Бутенко М.В.

за участю секретаря судового засідання - Крейса О.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів, -

СУТЬ СПОРУ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 з позовною заявою про припинення стягнення аліментів, мотивуючи його тим, що він перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, який 21.10.2019 року було розірвано. Від спільного шлюбу мають двох дітей: повнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування позовних вимог вказав, що на підставі судового наказу Центрально -Міського районного суду м. Кривого Рогу від 04.11.2019 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно, у розмірі ? заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, стягнення аліментів розпочато з 26.09.2019 року.

З 01.09.2019 року малолітня донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно перебуває у загальноосвітньому навчальному закладі І-ІІІ ступенів «СПЕЦІАЛЬНА ЗАГАЛЬНООСВІТНЯ ШКОЛА - ІНТЕРНАТ № 5 ім. Я.П. БАТЮКА» м. Києва, дитина знаходиться на утриманні закладу.

Вважає, що з`явилися обставини, які б могли вплинути на припинення стягнення аліментів, оскільки відповідач отримує кошти на підставі судового наказу на дитину, яка з нею не проживає, тому вважає, що остання не виконує обов`язку утримувати дитину до досягнення нею повноліття та просив припинити стягнення аліментів з себе на користь відповідачки на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стягнуто з 26.09.2019 року на підставі судового наказу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.11.2019 року, з дня подачі позову до суду.

Ухвалою суду від 03.02.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням учасників справи.

19 травня 2020 року судом отримано відзив відповідача на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що позовні вимоги необґрунтовані та доводи викладені в позові не відповідають дійсності. Крім того, вказує на те, що їхня донька малолітня ОСОБА_4 народилася недоношеною на 28 тижні вагітності є інвалідом, хворіє з народження, неодноразово проходила лікування, перебуває на обліку у лікаря офтальмолога, неодноразово оперована в м. Києві. В зв`язку з хворобою дитина навчається у спеціалізованій школі інтернат № 5, де на сьогоднішній день донька навчається у 5-А класі з 02.09.2019 року. Дитина не знаходиться на повному державному забезпечені, як зазначає позивач, а перебуває на неповному державному забезпеченні. Держава забезпечує дитину лише навчанням, підручниками та харчуванням під час перебування дитини у закладі. Проте, ОСОБА_4 перебувала вдома протягом 2019-2020 навчального року 122 календарних дні, з яких 8 днів по заяві, 10 днів по хворобі, враховано осінні канікули, зимові канікули та карантин у якому перебуває по сьогоднішній день. Посилається на ч. 1 ст. 193 СК України, яка зазначає, що влаштування дитини до закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу не припиняє стягнення аліментів на користь того з батьків, з ким до цього проживала дитина. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що у позивача наявна тяжка хвороба чи якісь інші тяжкі обставини, оскільки таких доказів позивачем суду надано не було.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги з підстав викладених в позові, наполягав на задоволенні позовних вимог. Крім того, надав письмові пояснення від 29.07.2020 року, в яких додатково зазначив, що підстав для примусового стягнення аліментів не має.

Відповідачка позовні вимоги не визнала, у відзиві на позовну заяву зазначила, що їхня з позивачем донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , хворіє та потребує додаткової уваги та витрат, вона два рази на тиждень їздить до доньки в Київ, забезпечує одягом, білизною, речами гігієни, солодощами, проводить обстеження та лікування у медичних закладах, купує всі необхідні ліки; їх з позивачем дочка навчається і також потребує належного догляду, харчування, тому просила суд у задоволенні позовних вимог позивача відмовити повністю, посилаючись на підставі викладені у відзиву на позовну заяву.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, сторони по справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з 07 червня 1997 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який 21.10.2019 року був розірваний рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.10.2019 року(а.с.7, 10-11).

Від шлюбу сторони мають двох дітей: повнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітня донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком яких є відповідач по справі (а.с. 8-9).

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до судового наказу Центрально -Міського районного суду м. Кривого Рогу від 04.11.2019 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , було стягнуто аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно, у розмірі 1/4 заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12-13).

Відповідно до ст. 51 ч. 2 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них.

Згідно ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Частиною 4 ст. 273 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Позивач просить припинити стягнення з нього аліментів на користь відповідача на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , оскільки дитина не проживає з матір`ю і не проживала на момент стягненню коштів, оскільки дитина постійно перебуває у школі - інтернаті № 5 м. Києва та знаходиться на державному забезпеченні, спростовується довідками загальноосвітнього начального закладу І-ІІІ ступенів «СПЕЦІАЛЬНА ЗАГАЛЬНООСВІТНЯ ШКОЛА - ІНТЕРНАТ № 5 ім. Я.П. БАТЮКА» № 40 № 41 від 12.05.2020 року наданих відповідачем, з яких вбачається, що учениця 5 - А класу ОСОБА_5 перебуває на неповному державному забезпеченні та протягом 2019-2020 навчального року вдома 122 календарних днів, з урахуванням канікул та карантину.

Нормами Сімейного кодексу України такий спосіб захисту прав та обов`язків щодо припинення стягнення з батька аліментів передбачений у зв`язку з набуттям права власності дитиною на нерухоме майно (ст. 190 СК України) або у зв`язку з припиненням навчання повнолітньої дитини (199 СК України).

Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

З аналізу положень статей 179-181 СК України слідує, що аліменти підлягають використанню на утримання дитини, а тому припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає отримувані аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів.

Нормами ст.ст. 267-271 СК України, визначено осіб, яких суд може звільнити від сплати аліментів, це є повнолітні брати, сестри, мачуха, вітчим, особи, у сім`ї яких виховувалася дитина. До вказаного кола осіб позивач не відноситься.

Відповідно до ч. 1 ст. 193 СК України влаштування дитини до закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу не припиняє стягнення аліментів на користь того з батьків, з ким до цього проживала дитина, якщо вони витрачаються за цільовим призначенням.

Тому посилання позивача на те, що дитина влаштувалася до навчального закладу суд не бере до уваги, оскільки вказана обставина не може бути підставою для припинення стягнення аліментів на її утримання.

Так, статтею 186 СК України передбачено, що за заявою платника аліментів орган опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів. У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Відповідно до вищевказаної норм Закону позивач дій не вчиняв.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, доводи, на які посилається позивач щодо припинення сплати аліментів, відповідно до чинного законодавства, не можуть слугувати підставою для припинення стягнення аліментів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 05.02.2014 по справі № 6-143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження за положеннями статті 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу ) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Що стосується підстав для припинення стягнення аліментів, то суд виходить з того, що аліментні зобов`язання в певному сенсі носять тимчасвоий характер та можуть бути припинені за наступних обставин, зокрема: смерті однієї із сторін; досягнення дитиною повноліття; придбання неповнолітнім повної дієздатності при достроковому вступі в шлюб або емансипації підлітка; усиновлення (удочеріння) дитини, на утримання якого стягувалися аліменти; визнання судом відновлення працездатності або припинення потреби в допомозі одержувача аліментів.

Однак, суд погоджується з доводами відповідача в частині того, що позивачем на обґрунтування заявлених ним вимог припинення стягуваних аліментів, будь-яких відповідних доказів зміни матеріального становища чи сімейного стану, погіршення здоров`я, перебування його в тяжкому матеріальному становищі, суду не надано. Також позивачем не доведено, що він має інших утриманців або отримує нерегулярний, мінливий дохід.

Відповідно до ч. 2 аб. 2 ст. 182 СК України, мінімальний, гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини Генеральної асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

Суд не може погодитися з доводами позивача викладеними в позові, що підставою для припинення сплати аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є те, що дитина є вихованцем дитячого будинку-інтернату та перебуває на їх державному утриманні, оскільки навчання дитини в даному закладі не може задовольнити потреби дитини в харчуванні, навчанні та вихованні, оскільки дитина росте, розвивається, а відтак збільшуються потреби для її нормального розвитку та життя.

Одночасно суд зауважує, що у відповідності до статті 3 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року в набула чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Дослідив та оцінив усі докази по справі в їх сукупності суд встановив, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження його неспроможності сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини, в розмірі визначеному рішенням Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу від 04 листопада 2019 року.

Якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, суд не вбачає підстав для припинення стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перебуває на неповному державному утриманні у загальноосвітньому навчальному закладі І-ІІІ ступенів «СПЕЦІАЛЬНА ЗАГАЛЬНООСВІТНЯ ШКОЛА - ІНТЕРНАТ № 5 ім. Я.П. БАТЮКА» м. Києва, оскільки утримання дітей це обов`язок батьків.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності наявних у справі доказів, в розумінні ст.76- 81 ЦПК України, обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 179-181 Сімейний Кодекс України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України подається до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

- відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено 10.08.2020 року о 11-00 год.

Головуючий суддя: М.В. Бутенко