КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №357/4360/18
Апеляційне провадження №22-ц/824/6793/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2020 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів - Гуля В.В., Суханової Є.М., із участю секретаря Потоцької О.О., розглянувши матеріали цивільної справи у місті Києві за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» до ОСОБА_1 про стягнення збитків та штрафу за невиконання умов договору,

В С Т А Н О В И В :

24 квітня 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністюАгрофірма «Матюші» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення на свою користь 108 503,12 грн., з яких: 29 000 грн. - завдані збитки, 79 503,12 грн. - штраф, а також відшкодувати понесені судові витрати.

Вимоги обґрунтовує тим, що 05.07.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки за кадастровим номером 0:03:002:0039, площею 2,1050 га, строком на 10 років.

14.08.2017 між тими ж сторонами укладено додаткову угоду до договору оренди землі, відповідно до якої оренду продовжено на 19 років - до 2033 року.

Правочини у встановленому законом порядку зареєстровані у державному реєстрі.

Орендарем відповідно до індексу інфляцій, згідно п.п. 7, 11 правочину, в рахунок майбутньої орендної плати, відповідачу було виплачено одноразовий платіж ( бонус ) у розмірі 5 000 грн. та 24 000 грн. орендної плати.

В грудні 2017 року позивачу стало відомо про те, що 29 грудня 2017 року між ОСОБА_1 та ТДВ "Шамраївський цукровий завод" укладено договір оренди цієї ж самої земельної ділянки, а 05.01.2018 - проведено державну реєстрацію цього правочину.

Посилаючись на грубе порушення відповідачем договірних зобов`язань, що призвело до неможливості використання ТОВ Агрофірма «Матюші» земельної ділянки за її цільовим призначенням та завдання останньому збитків, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь зазначені збитки.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2020 року позовні вимоги задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» 29 000 грн. завданих збитків, 29 000 грн. штрафу, 2 643 грн. судового збору та 55 999,88 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

В задоволенні решти вимог відмовлено. На його обгрунтування зазначено наступне.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2019 року по справі №357/11101/18,залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року, задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» до ОСОБА_1 , державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук Світлани Василівни, Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Юлії Юріївни про визнання недійсним правочину щодо дострокового розірвання договору оренди, визнання недійсним договору оренди, скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно.

Визнано недійсним вчинений ОСОБА_1 односторонній правочин, оформлений повідомленням за вих. №б/н від 26.12.2017 року, щодо розірвання в односторонньому порядку договору оренди №б/н від 05.07.2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші».

Скасовано рішення державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук Світлани Василівни про державну реєстрацію припинення іншого речового права - права оренди індексний номер: 39024144 від 28.12.2017 12:56:01.

Визнано недійсним договір оренди землі №б/н від 29.12.2017 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» щодо земельної ділянки з кадастровим номером,площею 2,1050 га, з кадастровим номером :03:002:0039, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.01.2018 року за індексним номером: 39123368.

Скасовано рішення Державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.01.2018 року 15:52:34, індексний номер: 39123368, щодо права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0039 за договором оренди землі №б/н від 29.12.2017 року, укладеним між ОСОБА_1 та Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод».

У зазначених рішеннях судами було встановлено, що 05.07.2014 року між ОСОБА_1 ( Орендодавець ) та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» ( Орендар ) укладено договір оренди земельної ділянки, розташованої на території Матюшівської сільської ради, площею 2,1050 га, кадастровий номер 0:03:002:0039, строком на 10 років, а 14.08.2017 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» укладено Додаткову угоду до договору оренди землі №б/н, які у встановленому законом порядку зареєстровані у державному реєстрі.

Також встановлено, що державним реєстратором Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук С.В. було прийнято рішення про припинення державної реєстрації іншого речового права, а саме: права оренди земельної ділянки ТОВ Агрофірма «Матюші» за договором оренди землі від 05.07.2014 року від 28.12.2017 о 12:56:01 за рішенням індексний номер 39024144, на підставі повідомлення ОСОБА_1 про розірвання договору оренди від 26.12.2017 року.

В подальшому, між ОСОБА_1 та Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» був укладений договір оренди №б/н 29.12.2017 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером, площею 2,1050 га, з кадастровим номером :03:002:0039, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.01.2018 року за індексним номером: 39123368.

Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно преамбули та ст. 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав та свобод людини, згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України, а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою №28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Як вбачається із п.п. 25, 26 Додаткової угоди, укладеної 14.08.2018 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші», орендодавець зобов`язаний передати в користування земельну ділянку у стані, що відповідає умовам договору оренди, не вчиняти дій, які б перешкоджали орендареві користуватися орендованою земельною ділянкою.

Орендодавець зобов`язується з моменту підписання цього договору не укладати додаткові угоди до існуючих договорів оренди земельної ділянки на об`єкт оренди, а також не підписувати аналогічні договори оренди земельної ділянки на об`єкт оренди з іншими орендарями.

За ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Орендар в установленому законом порядку має право витребувати орендовану земельну ділянку з будь-якого незаконного володіння та користування, на усунення перешкод у користуванні нею, відшкодування шкоди, заподіяної земельній ділянці громадянами і юридичними особами України, іноземцями, особами без громадянства, іноземними юридичними особами, у тому числі міжнародними об`єднаннями та організаціями.

Стаття 28 вказаного Закону передбачено те, що орендар має право на відшкодування збитків, яких він зазнав унаслідок невиконання орендодавцем умов, визначених договором оренди землі.

Збитками вважаються фактичні втрати, яких орендар зазнав у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, а також витрати, які орендар здійснив або повинен здійснити для відновлення свого порушеного права; доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору.

Згідно ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Крім того, відшкодування збитків, заподіяних внаслідок невиконання орендодавцем зобов`язань передбачено також і Додатковою угодою, укладеною 14.08.2018 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші».

Зокрема, відповідно до п. 20 Додаткової угоди орендар має право на відшкодування збитків, заподіяних унаслідок невиконання орендодавцем зобов`язань, передбачених цим договором.

Збитками вважаються: фактичні втрати, яких орендар зазнав у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, а також витрати, які орендар здійснив або повинен здійснити для відновлення свого порушеного права; доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору.

А відповідно до п. 38 Додаткової угоди, у випадку, якщо заяви та гарантії орендодавця, викладені в п.п. 20, 22, 26 цього договору, будуть порушені, а також у випадку, якщо земельна ділянка буде продана з порушенням переважного права орендаря на придбання у власність земельної ділянки, як зазначено у п. 27 цього Договору, Орендодавець зобов`язаний сплатити штраф на користь орендаря.

Штраф буде нараховуватись у розмірі половини загальної суми, яка буде виплачена орендарем за весь строк оренди згідно з цим договором у гривнях за кожне таке порушення.

Таким чином, за Додатковою угодою правовідносини між сторонами врегульовані до 2033 року, розмір штрафу, який підлягає сплаті ОСОБА_1 з огляду на порушення п. 26 Додаткової угоди до договору оренди землі від 15.08.2018 року становить 79 503 грн. 12 коп. ( 9 937,89 грн. х 16 років /2 ).

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Водночас, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, також на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність ( п. 6 ст. 3 ЦК України ).

Суд відповідно до ст. 89 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Отже, враховуючи наведене вище, а також значне перевищення пені розміру завданих відповідачем позивачу збитків та виходячи з необхідності забезпечення збалансованості інтересів сторін, суд вбачає підстави дійти висновку про правомірність зменшення судом заявленого до стягнення позивачем штрафу до суми 29 000 грн. ( розмір завданих позивачем збитків - сплачений авансовий платіж за оренду землі 2018, 2019, 2020 роки у розмірі 24 000 грн. та бонуси за підписання додаткової угоди до 2033 року - 5 000 грн., а всього 29 000 грн. ).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе позов задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» 29 000 грн. завданих збитків та 29 000 грн. штрафу.

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частини 1-3статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

На підтвердження вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу ТОВ Агрофірма «Матюші» надало суду копію договору про надання правової допомоги від 07 серпня 2017 року №17/08-03, додаткову угоду № 4 від 16.04.2018 року та додаткову угоду № 09/12/19-1 від 09.12.2019 року, укладених із Адвокатським обєднанням «Еверлігал», рахунок на оплату №66 від 11 травня 2018 року за надання правової допомоги відповідно до договору про надання правової допомоги №17/07-03 від 07.08.2017 року (додаток №4 від 16.04.2018 року) та платіжне доручення про оплату витрат на правничу допомогу в сумі 55 999,88 грн.

ОСОБА_1 не було доведено, що заявлена позивачем сума витрат на правничу допомогу є неспівмірною із складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, або обсягом наданих адвокатом послуг.

Відповідач не заявив клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. Відтак, понесені ТОВ Агрофірма «Матюші» витрати на правничу допомогу в сумі 55 999,88 грн. мають бути покладені на відповідача ОСОБА_1 .

Крім того, при зверненні до суду з вказаним позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 2 643 грн. 00 коп., що підтверджується платіжними дорученнями №4187 від 13.04.2018 року та №4188 від 13.04.2018 року.

А тому, на підставі ст. 141 ЦПК України всі судові витрати по справі підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.

Не погоджуючись із ухваленим судом рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу,посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права при його ухваленні.

Просить скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2020 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заявлених вимог.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вислухавши думку учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 05.07.2014 між Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки за кадастровим номером 0:03:002:0039, площею 2,1050 га, строком на 10 років ( а.с. 18-20, 21 т. 1 ).

14.08.2017 між тими ж сторонами укладено додаткову угоду до договору оренди землі, відповідно якої оренду укладено на 19 років, до 2033 року ( а.с. 23 т. 1 ).

Правочини у встановленому законом порядку зареєстровані у державному реєстрі ( а.с. .

Орендарем відповідно до п. 7 останнього правочину, в рахунок майбутньої орендної плати, відповідачу було 30 серпня 2017 року виплачено бонуси у розмірі 5 000 грн. ( а.с. 27 т. 1 ) та 24 000 грн. авансового платежу за оренду землі за 2018-2020 р.р., зокрема, 16 та 30 серпня 2017 року по 12 000 грн. кожного разу ( а.с. 25, 26 т. 1 ).

29 грудня 2017 року між ОСОБА_1 та ТДВ "Шамраївський цукровий завод" укладено договір оренди цієї ж самої земельної ділянки, а 05.01.2018 - проведено державну реєстрацію цього правочину ( а.с. 28, 29 т. 1 ).

Позивач 21 березня 2018 року, в зв`язку із укладенням цього правочину, направив на адресу ОСОБА_1 лист-вимогу про повернення наперед виплаченого одноразового платежу в розмірі 29 000 грн. та упущеної вигоди - 518 400 грн. ( а.с. 30-32 ), а 24 квітня 2018 року - звернувся до місцевого суду із зазначеними вимогами ( а.с. 2-8 т. 1 ).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 квітня 2019 року по справі №357/11101/18,залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 25 вересня 2019 року, задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» до ОСОБА_1 , державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук Світлани Василівни, Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Юлії Юріївни про визнання недійсним правочину щодо дострокового розірвання договору оренди, визнання недійсним договору оренди, скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно.

Визнано недійсним вчинений ОСОБА_1 односторонній правочин, оформлений повідомленням за вих. №б/н від 26.12.2017 року, щодо розірвання в односторонньому порядку договору оренди №б/н від 05.07.2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші».

Скасовано рішення державного реєстратора Київської обласної філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Янчук Світлани Василівни про державну реєстрацію припинення іншого речового права - права оренди індексний номер: 39024144 від 28.12.2017 12:56:01.

Визнано недійсним договір оренди землі №б/н від 29.12.2017 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» щодо земельної ділянки з кадастровим номером,площею 2,1050 га, з кадастровим номером :03:002:0039, зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 05.01.2018 року за індексним номером: 39123368.

Скасовано рішення Державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Мироненко Ю.Ю. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 05.01.2018 року 15:52:34, індексний номер: 39123368, щодо права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :03:002:0039 за договором оренди землі №б/н від 29.12.2017 року, укладеним між ОСОБА_1 та Товариством з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод» ( а.с. 4-11, 12-16 т. 2 ).

З посиланням на встановлені ним обставини, місцевий суд 16 січня 2020 року ухвалив оспорюване відповідачем рішення ( а.с. 27-36 т. 2 ).

Переглядаючи справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст. 28 Закону України «Про оренду землі» орендар має право на відшкодування збитків, яких він зазнав унаслідок невиконання орендодавцем умов, визначених договором оренди землі.

Збитками вважаються фактичні втрати, яких орендар зазнав у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням умов договору орендодавцем, а також витрати, які орендар здійснив або повинен здійснити для відновлення свого порушеного права; доходи, які орендар міг би реально отримати в разі належного виконання орендодавцем умов договору.

Таке право позивача міститься і в положеннях п. 20 договору, укладеного сторонами 05 липня 2014 року.

Як встановлено апеляційним судом, що підтверджується і матеріалами справи, орендодавець належним чином виконував умови договору від 05 липня 2014 року, що не оспорює і позивач по справі.

Відтак, за умовами цього правочину, який не передбачає штрафних санкцій, ОСОБА_1 не може нести цивільно-правову відповідальність за заподіяння збитків позивачу.

При цьому, виплачені відповідачу грошові кошти, з точки зору суду другої інстанції, не є збитками у розумінні вимог ст. 28 Закону України «Про оренду землі» та положень ст. 22 ЦК України, оскільки виплачені позивачем добровільно і на підставі договірних правовідносин.

Окрім цього, зазначений правочин, як і додаткова угода, є правомірними у відповідності до положень ст. 204 ЦК України, оскільки їх недійсність прямо не встановлена законом і вони не визнані судом недійсними.

Будь-яких доказів, відповідно до положень ст.ст. 77-80 ЦПК України, про припинення правовідносин між сторонами щодо оренди земельної ділянки матеріали справи не містять і таких не надав суду апеляційної інстанції позивач.

Неможливість стягнення зазначених грошових коштів обумовлюється і положеннями ст. 13 ЦПК України.

Що ж до стягнення грошових сум на підставі іншого правочину, то суд другої інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до п. 26 додаткової угоди між сторонами, орендодавець зобов`язується з моменту підписання цього договору не укладати додаткові угоди до існуючих договорів оренди земельної ділянки на об`єкт оренди, а також не підписувати аналогічні договори оренди земельної ділянки на об`єкт оренди з іншими орендарями.

У випадку, якщо ж заяви та гарантії орендодавця, викладені, зокрема, у п. 26 цього договору, будуть порушені, то він ( орендодавець ) зобов`язаний сплатити штраф на користь орендаря, який буде нараховуватись у розмірі половини загальної суми, яка буде виплачена орендарем за весь строк оренди згідно з цим договором у гривнях.

Судом другої інстанції встановлено, що відповідач спростовував, під час розгляду цієї справи, укладення договору із ТДВ "Шамраївський цукровий завод», посилаючись на відсутність у ньому його підпису.

Окрім цього, ОСОБА_1 звертався до суду із позовом про визнання його недійсним з тих же підстав.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 листопада 2019 року за заявою відповідача названий позов було залишено без розгляду ( а.с. 17 т. 2 ).

На підтвердження відсутності власноруч виготовленого підпису в договорі із ТДВ "Шамраївський цукровий завод» ОСОБА_1 надав суду апеляційної інстанції висновок експерта №18/20 від 06 лютого 2020 року, згідно якого підпис від імені ОСОБА_1 , зображення якого міститься у графі «Орендодавець» у технічній копії договору оренди землі від 29.12.2017 року, укладеного від імені ОСОБА_1 та ТДВ "Шамраївський цукровий завод», виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою ( а.с. 60-65 т. 2 ).

Зазначений висновок експерта, який поданий суду апеляційної інстанції з дотриманням чинного процесуального законодавства, суд відносить до числа належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів у відповідності до положень ст. ст. 77-80 ЦПК України.

Доводи ж представника позивача про недотримання порядку проведення експертизи з огляду на використання технічної копії договору оренди землі від 29.12.2017 року, з точки зору суду другої інстанції, не спростовують достовірність висновків, оскільки вони підтверджуються іншими доказами по справі і експертиза проведена експертом вищого класу з досвідом роботи біля 40 років.

Відтак, правова оцінка, надана місцевим судом даному факту при розгляді справи за вимогами позивача, зокрема, про визнання зазначеного договору недійсним, у відповідності до положень ч. 7 ст. 82 ЦПК України, не є обов`язковою.

Відповідно ж до положень п. 36 договору від 05 липня 2014 року, зокрема, сторона вважається невинуватою і не несе відповідальності за порушення договору, якщо доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання цього договору.

При цьому, відповідач не може нести і цивільно-правову відповідальність щодо повернення позивачу понесених ним судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

За таких обставин, суд першої інстанції, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, зробив висновки, які не відповідають матеріалам справи, без додержання зазначених норм матеріального та процесуального права, зокрема ст. 28 Закону України «Про оренду землі», положень правочинів між сторонами, ст.ст. 10-13, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, помилково ухвалив рішення про часткове задоволеннязаявлених позовних вимог.

При цьому, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, укладених правочинах,а тому їх необхідно залишити без задоволення.

Таким чином, зазначені доводи апеляційної скарги, на переконання апеляційного суду, знайшли своє підтвердження, унаслідок чого рішення місцевого суду підлягає скасуванню із ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог у відповідності до ст. 376 ЦПК України та зазначених положень матеріального і процесуального права, зокрема, ст. 28 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 12, 13, 76-80, 263-265, 367, 374, 376 ЦПК України, за їх необґрунтованістю.

Доводи ж відзиву Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» на апеляційну скаргу ( а.с. 77-88 т. 2 ), зокрема, про неотримання копії висновку експерта, доказів сплати судового збору, обґрунтованість заявлених позовних вимог, укладення відповідачем договору ізТДВ "Шамраївський цукровий завод», наявність судових рішень з цього приводу, з точки зору суду другої інстанції та в силу викладеного, не є правовою підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення.

При цьому, апеляційний суд також вважає за необхідне відмітити, що Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року ).

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 січня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» до ОСОБА_1 про стягнення збитків та штрафу за невиконання умов договору скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про залишення позовних вимог без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: В.В. Гуль

Є.М. Суханова