Провадження №: 2-н/755/396/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" липня 2020 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Гончарук В.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша Газопромислова Компанія» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша Газопромислова Компанія» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, в якій просить видати судовий наказ про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша Газопромислова Компанія» на його користь нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 1 186,50 грн., та середнього заробітку за період з вересня 2016 року по червень 2020 року у розмірі 142 289,50 грн., а всього стягнути 143 376,00 грн.

Вивчивши подану заяву про видачу судового наказу, з урахуванням доданих до неї документів, вважаю, що необхідно відмовити у видачі судового наказу, виходячи з наступного.

Згідно положень ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Як вбачається зі змісту поданої заяви, з 11 червня 2015 року по 22 серпня 2016 року заявник був працевлаштований на посаді Генерального директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша Газопромислова Компанія», що підтверджується записом у трудовій книжці Заявника.

Разом з тим, відповідно до довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша Газопромислова Компанія» від 10 липня 2020 року вбачається, що заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 станом на 10.07.2020 року становить 1 186,50 грн.

Крім того, представником заявника до матеріалів заяви було надано розрахунок середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати ОСОБА_1 .

Таким чином, суд приходить до висновку про недоведеність та спірний характер заявлених вимог, оскільки довідка про нараховану, але не виплачену заробітну плату є єдиним наданим доказом існування заборгованості по заробітній платі, яка на думку суду не є належним документом, який свідчив би про безспірність розміру нарахованої заробітної плати, яка підлягає стягненню у наказному провадженні, а отже вказані обставини свідчать про наявність спору щодо розміру заборгованості.

Також, з поданої заяви вбачається, що ініціюючи питання про стягнення суми середньої заробітної плати за період з вересня 2016 року по червень 2020 року заявник виходить не з реально існуючої довідки у якій відображено розмір дійсно нарахованої заборгованості роботодавця, а самостійно проводить розрахунки.

Відтак, із поданої заяви не вбачається, що у заявника виникло безспірне право грошової вимоги до Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша Газопромислова Компанія» на суму 143 476,00 грн., оскільки відсутні належні докази на підтвердження нарахування Товариством з обмеженою відповідальністю «Перша Газопромислова Компанія», визнання, а отже безспірності заборгованості перед заявником з виплати заробітної плати.

Так, як вбачається зі змісту поданої заяви та доданих до неї документів між сторонами існує спір, оскільки за період роботи. заявнику нараховувалась, але не виплачувалась заробітна плата, яка не виплачена до цього часу.

При цьому суд звертає увагу на те, що під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

У п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 №14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» зазначається, що наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов`язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

З поданої заяви про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша Газопромислова Компанія» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, з урахуванням доданих до неї документів, вбачається, що заявник звертається до суду за захистом порушеного права, що є підтвердженням наявності спору між сторонами.

Доводи викладені в заяві про видачу судового наказу потребують додаткового дослідження, з матеріалів та обставин даної справи вбачається, що між сторонами наявний спір про право щодо оплати праці, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 165 ЦПК України, у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Крім того, відповідно до п. п. 1, 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додається документ, що підтверджує сплату судового збору; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Згідно ч. 1 ст. 164 ЦПК України за подання заяви про видачу судового наказу справляється судовий збір у розмірі, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір».

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення тощо.

Відповідно до п. 4-1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду заяви про видачу судового наказу фізичною особою сплачується судовий збір за ставною 0,1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України від 22 травня 2015 року № 484-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», який набрав чинності з 1 вересня 2015 року, скорочено перелік суб`єктів, які звільняються від оплати судового збору.

Стягувачем заявлено вимоги про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та суми середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати. При цьому, зазначено про підстави для звільнення від сплати судового збору на підставі п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовийзбір».

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати.

Так, основна заробітна плата, це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата, це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно приписів ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, передбачений ст. 117 КЗпП України середній заробіток за час затримки остаточного розрахунку при звільнені є мірою відповідальності роботодавця за несвоєчасну виплату заробітної плати, а тому до складу заробітної плати не входить.

Стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується з урахуванням загальної суми заробітної плати і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк усіх виплат, на отримання яких працівники мають право відповідно до чинного законодавства та державних гарантій.

Середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати є компенсаційною виплатою працівнику, при цьому не є заробітною платою та не входить до її складу.

Таким чином, вимога про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати не є тотожною до вимоги про стягнення заробітної плати, тому не може бути віднесена до категорії пільгових вимог, за подачу яких п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (в ред. від 22.05.2015 р., яка набрала законної сили 01.09.2015 р.), сплата судового збору не передбачена.

Суд виходить з того, що відповіднодо п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Виплати середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати не є заробітною платою (винагорода, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу в період трудового договору), так як є формою відповідальності роботодавця внаслідок порушення після припинення трудового договору строків розрахунку при звільненні та видачі трудової книжки, отже при заявленні вимоги про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати судовий збір підлягає сплаті у розмірі, що визначено законом.

Отже, починаючи з 01 вересня 2015 р., позивачі у справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 25 січня 2019 р. у справі № 191/3096/17, від 10 січня 2019 р. у справі № 727/2955/18, від 12 листопада 2018 р. у справі № 243/9881/17.

З вищенаведеного, вбачається, що заявник не звільняється від сплати судового збору за вимогами щодо видачі судового наказу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушенням вимог статті 163 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 167 ЦПК України, за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Згідно ч. 2 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Таким чином, вважаю необхідним відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша Газопромислова Компанія» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Роз`яснити, що заявник має право звернутися за захистом права в позовному провадженні.

Керуючись, ст.ст. 19, 161-166, 260, 353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Перша Газопромислова Компанія» нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя