Справа № 1316/1876/12 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/811/66/18 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого судді Мікуш Ю.Р.,

суддів -Ніткевича А.В., Савуляка Р.В.

секретар Фейір К.О.

з участю: представника третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_1 адвоката Середницького В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 вересня 2017 року ухваленого судом у складі судді Кукси Д.А. у справі № 1316/1876/12 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування, зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування та позовом третьої сторони ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 , який є правонаступииком ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до суду з позовом, позовні вимоги якого пізніше уточнив, в якому просить суд встановити факт перебування в шлюбі ОСОБА_4 , 1925 р.н. з ОСОБА_5 , 1925 р.н. в період з червня 1944 року по день смерті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; визнати за ним, ОСОБА_2 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 право власності на Ѕ частку будинку під АДРЕСА_1 .

В обгрунтування вимог покликається на те, що його бабця, ОСОБА_4 з червня місяця 1944 року по день смерті діда ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ним. За час перебування у шлюбі у них народилося троє дітей: син ОСОБА_6 , син ОСОБА_7 та дочка, а його мати, ОСОБА_8 . Їх діти мали прізвище батька, бабця також мала його прізвище.

Протягом всього часу спільного проживання він вважав її своєю дружиною, а вона його своїм чоловіком. В своїх офіційних документах він зазначав її як свою дружину. По місцю їх постійного проживання вона була зареєстрована як дружина власника будинку.

Позивач вказує, що за життя його бабця ОСОБА_4 склала заповіт яким заповіла все належне їй майно яке на день смерті їй буде належати своєму внуку, тобто позивачу ОСОБА_2 .

В період спільного проживання у них був спільний бюджет, який вони використовували на свої спільні потреби і потреби сім`ї. За життя ними був збудований будинок в АДРЕСА_1 . Будинок зареєстрований на ім`я діда, так як земельна ділянка під будівництво була виділена ОСОБА_5 Будинок збудований їх спільною працею та за їхні спільні кошти подружжя протягом 1958-1960 років.

В даному будинку вони проживали як чоловік і жінка з дня його заселення по день своєї смерті, що підтверджується довідками Сокільницької сільської ради.

Згідно ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР (в редакції 1969 року), який діяв на період подружніх стосунків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпоряджання цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і тому в разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Таким чином, при житті його бабці ОСОБА_4 належала 1/2 будинковолодіння АДРЕСА_1 у спільній сумісній власності подружжя.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 чоловік, а його дідо ОСОБА_5 , На день його смерті бабця проживала з ним. Була пенсійного віку, їй сповнилося 64 роки. Відповідно до ст. 535 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) ОСОБА_4 , як непрацездатна дружина померлого успадковує незалежно від змісту заповіту не менше 2/3 частки, яка б належала кожному з них при спадкуванні за законом (обов`язкова частка), що становить від 1/2 частки - 2/6 частки.

ОСОБА_4 за життя фактично вступила в управління і володіння спадковим майном, як беззаперечно встановлено, що як на день смерті її чоловіка, так і на день своєї смерті вона була зареєстрована і проживала в спільно побудованому будинку, а тому відповідно до 549 ЦК Української РСР ( в редакції 1963 року) визнається такою, що прийняла спадщину. З врахуванням її обов`язкової частки у спадку, на день смерті їй належало 5/6 часток у будинку АДРЕСА_1 .

Таким чином, враховуючи обов`язкову частку ОСОБА_3 у спадкову майні ОСОБА_4 , частка майна яка підлягає спадкування за заповітом становить Ѕ частки будинку під АДРЕСА_1 .Вказує, що після смерті ОСОБА_4 у встановленому законом порядку звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, а тому вважається таким, що спадщину прийняв. Однак, у зв`язку з тим, що при житті ОСОБА_4 не оформляла у встановленим законом порядку свої майнові права на спадкове майно, він змушений захищати свої спадкові права, як спадкоємця в суді

На підставі наведеного позивач просить суд позовні вимоги задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги позивача ОСОБА_2 визнала та звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 , третя особа : ОСОБА_1 , позовні вимоги якого пізніше уточнила, в якому просить суд визнати за нею ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 право власності на 1/6 частку житлового будинку під АДРЕСА_1 .

В обгрунтування своїх вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір, ОСОБА_4 . За життя ОСОБА_4 разом зі своїм чоловіком, а її батьком, ОСОБА_5 побудували житловий будинок на АДРЕСА_1 , в якому проживали до дня смерті. Даний житловоий будинок був побудований спільними зусиллями ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Позивачка вказує, що за життя її мати, ОСОБА_4 розпорядилась своїм майном на власний розсуд, склавши заповіт на свого внука, відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 1944 року перебували у церковному шлюбі по день смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому ОСОБА_4 як дружина власника, який разом з ним будувала, проживала разом з ним до дня його смерті та до дня своєї смерті, а тому має право на 1/6 частку такого, як подружнього майна та право на спадкування, як дружина в порядку ст. 535 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року), що становить 2/3 частки. Вказує, що крім спадкоємців за заповітом, вона, як дочка спадкодавиці ОСОБА_4 в порядку ст. 1241 ЦК України, має право на спадкування незалежно від змісту заповіту. Вважає, її частка, враховуючи частку за заповітом ОСОБА_2 у спадковому майні становить 1/6, тобто половина частки яка б належала кожному у разі спадкування за законом. На підставі наведеного позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_3 просила суд позовні вимоги задоволити.

Третя особа ОСОБА_9 позовні вимоги ОСОБА_2 за первісним позовом та ОСОБА_3 за зустрічним позовом не визнала та просить в задоволенні таких відмовити. Звернулась до суду з самостійними вимогами щодо предмета спору до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в яких просить суд встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_10 протягом шести місяців з дня відкриття такої після смерті ОСОБА_5 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном; встановити факт набуття ОСОБА_10 права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_10 ; також просить суд стягнути з відповідачів на її користь понесені судові витрати.

Свої заперечення щодо позовів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а також в обгрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 покликаєтся на те, що після смерті ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема, житловий будинок під АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_5 своїм майном розпорядився на власний розсуд, склавши заповіт посвідчений Пустомитівською державною нотаріальною конторою 29.07.1989 року за реєтровим номером № 2451, згідно якого все своє майно заповів своїй невістці, а її матері ОСОБА_1 - ОСОБА_10 , яку зобов`язав надати безкоштовне та довічне проживання в одній із кімнат належного йому житлового будинку під АДРЕСА_1 , його дружині ОСОБА_4 . Вказує, що її матір ОСОБА_10 спадщину за заповітом прийняла, оскільки відразу після смерті спадкодавця ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , вступила в управління та володіння спадковим майном. Проживаючи у спірному будинку, ОСОБА_12 підтримувала його у належному технічному стані, провела поточні ремонти, сплачувала усі обов`язкові комунальні платежі та податки, а також підтримувала у належному стані прибудинкову територію, доглядала за городом тощо. Крім цього, ОСОБА_10 значно поліпшила стан спірного будинку. Зокрема, перебудувала кухню в жилу кімнату, добудували ще одну кімнату, підвела воду, газ, каналізацію. Додатковим підтвердженням зазначеного, а також підтвердженням переходу права власності на будинок № 48 до ОСОБА_10 є рішення Сокільницької сільської ради від 25.07.05 р. за № 42. Вказаним рішенням ОСОБА_10 отримала право на переобладнання вказаного будинку. Крім цього, Сокільницька сільська рада цим рішенням узаконила прибудову до цього будинку. ОСОБА_1 вказує, що після смерті матері - ОСОБА_10 , вона фактично вступила в управління та володіння спірним спадковим нерухомим майном та продовжує здійснювати аналогічні дії. Окрім цього, у встановленому законом порядку звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини на підставі якої Пустомитівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 93/2013.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування відмовлено.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування відмовлено.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 задоволено.

Встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_10 протягом шести місяців з дня відкриття такої після смерті ОСОБА_5 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном.

Встановлено факт набуття ОСОБА_10 права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_10 .

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 121 грн. 80 коп. сплаченого судового збору. Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 121 грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 стверджує, що рішення суду першої інстанції незаконне, необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що у матеріалах справи відсутні відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину чи відмова у вчиненні нотаріальних дій на ім`я ОСОБА_10 чи ОСОБА_1 та вважає, що це є підставою для відмови у позові. Посилається на те, що якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. Звертає увагу на те, що ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 та за життя до суду про встановлення будь-яких фактів щодо спадщини ОСОБА_5 не зверталась, належним чином право власності на спірний будинок не оформила та не зареєструвала. Посилається на те, що у мотивувальній частині рішення суд встановив, що його дід та баба перебували у фактичних шлюбних відносинах, однак безпідставно відмовив у задоволенні позовної вимоги про встановлення цього факту. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 стверджує, що рішення суду є незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Цивільного кодексу в редакції 1964 року та зазначає, що її батько ОСОБА_5 набув право власності на спірний будинок 02.04.1987 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності. Звертає увагу на те, що її мама ОСОБА_4 в період червня 1944 року і по 24.09.1989 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з її батьком ОСОБА_5 та набула майнове право на спірний житловий будинок як його дружина і спадкоємець першої черги після його смерті. Зазначає, що встановлюючи факт прийняття спадщини ОСОБА_10 і набуття нею права власності на спірне житло, суд вирішив питання про право особи, яка не є стороною процесу та у зв`язку зі смертю немає цивільної, процесуальної правоздатності і дієздатності. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задовольнити, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

ОСОБА_3 подала заяву про відмову від позову(а.с.276 т.3). В заяві зазначає, що відмовляється від позову в користь позивача ОСОБА_2 .

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що відмову від позову слід прийняти.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, що відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України передбачає, у тому числі, можливість для учасника справи розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із ст. 373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

В свою чергу, відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Кожна особа несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Зважаючи на вказані обставини та враховуючи, що статтями 13, 43 ЦПК України передбачено право учасника справи розпоряджатися своїми процесуальними правами щодо предмета спору на власний розсуд, суд вважає за можливе прийняти відмову ОСОБА_3 від її позовних вимог до ОСОБА_2 , третя особа : ОСОБА_1 , про визнання за нею, ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , право власності на 1/6 частку житлового будинку під АДРЕСА_1 .

Наслідки прийняття судом відмови від позову та закриття провадження у справі ОСОБА_3 роз`яснено.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині.

Керуючись ст.ст. 206, 255, 373, п. 3 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд ,-

у х в а л и в:

Прийняти відмову позивача ОСОБА_3 від її позовних вимог до ОСОБА_2 , третя особа : ОСОБА_1 , про визнання за нею ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 право власності на 1/6 частку житлового будинку під АДРЕСА_1 .

Визнати нечинним рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 04 вересня 2017 року ухваленого судом у складі судді Кукси Д.А. у справі № 1316/1876/12 в частині позову ОСОБА_3 .

Провадження у справі в частині позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа : ОСОБА_1 , про визнання за нею ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 право власності на 1/6 частку житлового будинку під АДРЕСА_1 - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту ухвали, в порядку визначеному ст.ст.389-391 ЦПК України.

Повний текст ухвали складений 05 серпня 2020 року .

Головуючий : Ю.Р.Мікуш

Судді: А.В.Ніткевич

Р.В.Савуляк