Номер провадження 2/754/680/20
Справа №754/3715/19
РІШЕННЯ

іменем України

18 серпня 2020 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

судді Саламон О.Б.

з участю секретаря судового засідання Крутікової - Вільховченко І.І.

позивача ОСОБА_1

представника ОСОБА_2

відповідача

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення інфляційних втрат в розмірі 127 925, 76 грн. та 3 % річних в розмірі 19 107, 08 грн.

Вимоги позову обґрунтовує тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25.12.2009 з відповідача на користь позивача стягнуто 105 660, 62 грн. На день звернення позивача до суду ОСОБА_4 не виконав зобов`язання, визначені рішенням суду, заборгованість останнього складає 70 723, 92 грн. На підставі вказаного позивач звертається до суду з даним позовом.

13.03.2019 ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б. прийнято справу до свого провадження, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

Ухвалою суду від 13.05.2019 постановлено зупинити провадження по справі до залучення до участі у справі правонаступника відповідача.

01.11.2019 ухвалою суду постановлено провадження по справі поновити, залучити до участі у справі в якості відповідача, правонаступника ОСОБА_4 - ОСОБА_3

04.02.2020 до суду зі сторони відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у відповідності до якого відповідач вказує на те, що ОСОБА_4 здійснив погашення заборгованості, визначеної рішенням суду на загальну суму 41 500 грн. В подальшому ОСОБА_4 переніс декілька операцій, мав проблеми зі здоров`ям. У зв`язку з захворюваннями та неможливістю самостійно переміщуватись ОСОБА_4 був вимушений оформити кредит на купівлю транспортного засобу. Зазначені обставини зумовити сплату ОСОБА_4 на користь позивача боргу невеликими платежами. Зазначає, що розрахунок 3% річних та інфляційних втрат необґрунтований, оскільки позивач нараховує зазначені суми за період з 01.03.2010 по 28.02.2019, а не за три роки, які передували зверненню до суду. Вказує на те, що вона має на утриманні двох дітей, її чоловік на даний час не працює, матір та брат є особами з інвалідністю, у зв`язку з чим відповідач має скрутний матеріальний стан. На підставі вказаного просить відмовити в задоволенні позову.

10.02.2020 від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, у відповідності до якої вказує на те, що розрахунки відповідача є некоректними, оскільки остання не враховує в своїх розрахунках сплату окрім боргу, витрат виконавчого провадження. При цьому, розрахунок заборгованості ОСОБА_4 був проведений державним виконавцем та саме на підставі вказаного розрахунку позивачем нараховано 3 % річних та інфляційні втрати. Вказує на те, що строк позовної давності в три роки починає обчислюватись з того моменту, колі буде погашено борг за зобов`язаннями. Оскільки станом на 06.03.2019 зобов`язання ОСОБА_4 не виконане, строк позовної давності не минув. При цьому, ОСОБА_4 здійснювались погашення заборгованості, у зв`язку з чим строк позовної давності переривався. Зазначає, що 3 % річних та індекс інфляцію мають компенсаційний, а не штрафний характер, у зв`язку з чим не є неустойкою. Посилається також на те, що матеріалами спадкової справи підтверджується факт прийняття ОСОБА_3 сад чини після смерті ОСОБА_4 , до складу якого ввійшов, зокрема, автомобіль та 1/4 частина кв. АДРЕСА_1 .

27.02.2020 до суду від відповідача надійшла заява про застосування строків позовної давності, в якій остання посилається на те, що право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується трьома роками, які перебували подачі такого позову. Просить застосувати строки позовної давності відносно вимог позивача про стягнення інфляційних втрат та трьох % річних за останні три роки, які передувати подачі позову.

Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримав в повному обсязі, посилаючись на викладене в ньому та у відповіді на відзив.

Представник відповідача заперечувала щодо вимог позову в частині періоду нарахування та розміру нарахованих позивачем 3 % річних та індексу інфляції, посилаючись на викладене у відзиві та заяві про застосування строків позовної давності.

Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 25.12.2009 по справі №2-1966/2009 з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 стягнуто матеріальну шкоду в розмірі 99 574, 87 грн., моральну шкоду в розмірі 5 000 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1 048, 25 грн. та інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в розмірі 37, 5 грн.

В Деснянському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ перебуває виконавче провадження №17928052 з примусового виконання виконавчого листа №2-1966, виданого 18.02.2010 Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 105 660, 62 грн.

Відповідно до листа Деснянського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 06.03.2019, станом на 06.03.2019 боржником сплачено борг в розмірі 34 936, 7 грн., залишок боргу від суми 105 660, 62 грн. становить 70 723, 92 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Як вбачається з копії спадкової справи до майна померлого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 з заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_3 ОСОБА_6 звернувся з заявою про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23.12.2019 замінено сторону виконавчого провадження №17928052 з примусового виконання виконавчого листа №2-1966 від 18.02.2010, а саме боржника ОСОБА_4 на його правонаступника ОСОБА_3

18.06.2020 старшим державним виконавцем Деснянського РВ ДВС м. Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Черухою О.М. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №17928052 з примусового виконання виконавчого листа №2-1966, виданого 18.02.2010 Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 боргу в розмірі 105 660, 62 грн., оскільки виконавчий документ виконано в повному обсязі.

Згідно зі ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов`язком спадкоємця.

Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно (право володіння, користування).

За змістом ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) та від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).

Отже, положення ст. 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

У рішенні Деснянського районного суду м. Києва від 25.12.2009 визнано грошові зобов`язання ОСОБА_4 із відшкодування шкоди, визначено їх розмір.

Ці зобов`язання належним чином не були виконані боржником, тому в цьому випадку вимоги ч. 2 ст. 625 ЦК України підлягають застосуванню.

Аналогічні за змістом висновки зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), обставини справи якої схожі із обставинами справи, яка переглядається, щодо виникнення між сторонами на підставі судового рішення грошового зобов`язання у зв`язку зі стягненням грошових коштів на відшкодування шкоди, невиконання якого зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

При цьому, виходячи з вище наведених норм діючого законодавства ОСОБА_3 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_4 , оскільки в межах визначеного законодавством строку подала заяву про прийняття спадщини, а отже остання є боржником перед позивачем у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

При цьому, згідно принципу змагальності цивільного процесу, закріпленого у ст. 12, 81 ЦПК України, за яким кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, - доводити обсяг спадкового майна та його вартість повинен спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 18 вересня 2019 року у справі № 640/6274/16-ц та від 29 січня 2020 року у справі № 496/4363/15-ц.

Отже, саме ОСОБА_3 має подати до суду докази вартості та обсягу успадкованого майна.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, та не заперечувалось відповідачем до складу спадщини увійшов автомобіль «КІА» д/н НОМЕР_1 та 1/4 частина кв. АДРЕСА_1 .

Відповідачем подано до суду Звіт про незалежну оцінку кв. АДРЕСА_1 , у відповідності до якої вартість квартири складає 1 060 700 грн., та витяги з Інтернет ресурсів, у відповідності до яких орієнтовна вартість автомобіля з аналогічними характеристиками складає від 4 800 дол. США до 6 000 дол. США.

Судом достеменно встановлено, що станом на день звернення позивача з даним позовом ОСОБА_4 неналежним чином виконувались зобов`язання за рішенням Деснянським районним судом м. Києва від 25.12.2009, а саме станом на 06.03.2019 заборгованість останнього становила 70 723, 92 грн., а отже позивач набув право нараховувати 3 % річних та індекс інфляції в порядку ст. 625 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що останні платіж в рахунок виконання зобов`язань здійснено ОСОБА_4 в березні 2019 року.

Посилання сторони відповідача на стан здоров`я ОСОБА_4 , який унеможливив виконання зобов`язання, суд оцінює критично, оскільки зазначені обставини не звільняють боржника від виконання своїх зобов`язань.

Відповідно до ст. 617 ЦК України Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Крім вказаного встановлено, що ОСОБА_3 є спадкоємцем майна померлого ОСОБА_4 , а позивачем пред`явлено до останньої вимоги в строки передбачені ст.1281 ЦК України.

Зокрема, судом в процесі розгляду справи з`ясовано обсяг та вартість спадкового майна.

При цьому, а змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначене спростовує посилання відповідача на те, що 3 % річних та індекс інфляції є неустойкою, розмір якої може бути зменшено за рішенням суду, оскільки вони носить компенсаційний характер.

З розрахунку наданого позивачем, період за яких останній нараховує 3 % річних та індекс інфляції складає: з 01.03.2010 по 28.02.2019.

Представник відповідача просить застосувати строки позовної давності до заявлених у справі вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Згідно до ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з положеннями ч. 3, ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Тлумачення ч. 1 ст. 261 ЦК України дозволяє стверджувати, що початок перебігу позовної давності пов`язується з певними обставинами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Отже, за змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Велика Палата Верховного Суду в справі № 14-254цс19 зазначила, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Посилання позивача на те, що строки позовної давності переривались внаслідок часткового погашення ОСОБА_4 боргу, визначеного рішенням суду, суд вважає необґрунтованими, оскільки вказані дії боржника свідчать про визнання ним свого обов`язку по поверненню стягнутих рішенням суду коштів, разом з тим вони не свідчать про визнання ОСОБА_4 вимог в частині стягнення 3 % річних та індексу інфляції, оскільки зазначені вимоги позивачем до нього пред`явлені лише в березні 2019 року.

При цьому, позивачу з 2010 року було відомо про порушення ОСОБА_4 зобов`язання з виконання рішення суду, однак протягом періоду заявленого в позові вимоги про стягнення 3 % річних та індексу інфляції останнім не пред`являлись.

За таких обставин, на думку суду, з огляду на час звернення до суду з позовом, інфляційні втрати та 3% річних можуть бути стягнуті лише за період з 12 03.2016 по 12.03.2019.

Судом приймається як належний та допустимий доказ розміру 3 % річних та індексу інфляції за зазначений період, розрахунок, наданий стороною відповідача (а.с. 171-173), який не спростований позивачем впродовж судового розгляду.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. . Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Враховуючи вище вказане, суд приходить до висновку, що вимоги позову про стягнення з відповідача заборгованості підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню підлягають інфляційні витрати у розмірі 29 431,26 грн., 3 % річних - 6 366, 28 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають судові витрати, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 10-13, 18, 43,44, 49, 76-83, 133, 141, 174, 175, 179, 187, 258, 263, 265, 268, 280-284 ЦПК України, ст. ст. 251, 252, 256, 257, 261, 525-526, 530, 551, 536, 559 610, 625, 1216-1219, 1231, 1268, 1282, 1296, 1297 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 інфляційні витрати у розмірі 29 431,26 грн., 3 % річних - 6 366, 28 грн. та понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн.

У іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не подано.

До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Деснянський районний суд міста Києва.

Позивач ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання - АДРЕСА_2

Відповідач ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання - АДРЕСА_1

Повний текст рішення складено 19.08.2020.

Суддя Деснянського районного суду м. Києва О.Б. Саламон