Справа № 214/4963/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 серпня 2020 року Саксаганський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Гриня Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Звади Л.В.,

заявника - ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи - ОСОБА_2 її представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження в м. Кривому Розі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою 15.07.2020 року, яку уточнила 24.07.2020 року та просить суд видати обмежувальний припис ОСОБА_2 на строк 6 (шість) місяців з заборонами щодо: наближення на 500 метрів до місця проживання (перебування) навчання, інших місць частого відвідування ОСОБА_4 , а саме: АДРЕСА_1 - місце проживання; АДРЕСА_2 ; особисто і через третіх осіб розпитувати ОСОБА_4 , якщо він за власним бажанням перебуває у місці невідомому ОСОБА_2 , переслідувати його та в будь-який спосіб спілкуватись з ним; введення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_4 або контактування з ним через інші засоби зв`язку особисто або через третіх осіб.

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що вона з ОСОБА_5 перебувала у шлюбі протягом 16 років. Від указаних відносин у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 16.02.2017 шлюбні відносини між ними розірвано з ініціативи чоловіка. Прешекод до розірвання відносин та спілкування батька з сином вона не створювала. Після припининення відносин із чоловіком у неї виникли неприязні відносини з дружиною чоловіка ОСОБА_2 . Вона постійно ганьбила та ображала її сина мотивуючи це як спосіб виховання дитини, також постійно ображала та звинувачувала її, планувала позбавити її батьківських прав через органи опіки, позбавити житла та аліментів. У 2018 році ОСОБА_2 постійно принижувала та прогонаняла, била ОСОБА_7 , що призвело до психічних розладів у дитини. ОСОБА_2 почала розповсюджуванти негативну інформацію щодо неї. Від сина їй стало відомо, що ОСОБА_2 поводить себе аморально у його присутност (порівнює статеві органи дитини, батька і брата батька), ображає її, розповідає непристойності про бабусю та дідуся тощо). З поведінки сина вона зрозуміла, що він боїться ОСОБА_2 та зазнає постійних нервових зривів, які вона лікує. 14.05.2020 року її колишній чоловік у пристуності дитини побив її, а ОСОБА_2 приїхала, посадила ОСОБА_7 і повезла в невідомому напрямку та залишила дитину з невідомою особою (нянею). Ухвалою слідчого судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.05.2020 року відомості за її заявою про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст.146, ч.1 ст. 129 КК України внесено до ЄРДР.

З огляду на дані обставини щодо наявності психологічного насильства, що чинить ОСОБА_2 щодо її дитини, а також наміри останньої, що її як жертва такого насильства потребує захисту у порядку передбаченому Законом України Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Ухвалою суду від 27.07.2020 року призначено до розгляду заяву ОСОБА_1 в порядку окремого провадження.

Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення позову/доказів судом не вживались.

Присутня в судовому засіданні заявник ОСОБА_1 вимоги підтримала та суду показала, що ОСОБА_2 негативно впливає на емоційний стан сина, її аморальна поведінка призводить до нервових зривів у дитини. ОСОБА_2 ображає та наводить наклепи на неї, б`є її сина, ходить роздягнутою по дому, у зв`язку із чим вказані заходи є необхідними.

ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення вимог та пояснила, що вона не впливає негативно на дитину заявника, із ОСОБА_1 в неї дійсно неприязні стосунки, однак це жодним чином не впливає на її сина. Більш того, одне з місць заборони відвідування зазначене заявником є місцем навчання її старшого сина, пояснила що ОСОБА_7 вона не скривджує, а навпаки намагається виховувати, водить на футбол, інколи до школи та репетиторів.

Представник заінтересованої особи ОСОБА_3 заперечував щодо задоволення вимог заяви, вважав їх необґрунтованими та вказав, що викладені обставини не підтверджені жодними належними доказами.

Суд, вислухавши пояснення учасникі, дослідивши письмові докази по справі, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 перебували у шлюбі, який розірваний рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.02.2017 року у справі №214/7536/16-ц.

Від цього шлюбу в них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 08.09.2010 року.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII (далі - Закон № 2229-VIII) домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону № 2229-VIII до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно з пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (частина 4 статті 26 Закону № 2229-VIII ).

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Частиною 2 ст. 26 даного Закону № 2229-VIII також передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків. До таких обмежень, зокрема, законодавець відніс заборону наближатися на визначену відстань до місця проживання ( перебування) постраждалої особи; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи, тощо.

За своєю правовою природою обмежувальний припис не є заходом покарання особи, а є тимчасовим заходом, який виконує захисну та запобіжну функцію та направлений на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків такого насильств.

У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону № 2229-VIII оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Зважаючи на наведені правил Закону № 2229-VIII, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суд під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів сторін, тощо.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, ОСОБА_1 посилалася на вчинення зі сторони дружини її колишнього чоловіка - ОСОБА_2 психологічного (аморальне поводження з дитиною, образи в бік матері дитини) насильства щодо її сина ОСОБА_7 , та на підтвердження цих обставин надано: копії роздруківок текстових повідомлень(а.с. 101-6); копії ухвали суду про внесення відомостей про кримінальне прравопорушення до ЄРДР за її заявою (а.с.9); диск відеозапису із бодікамер працівників патрульної поліції (а.с. 17).

Під час судового засідання сторони клопотань про допит свідків чи витребування судом будь-яких інших доказів не заявляли.

Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Характеристиками доказів є їх належність, достовірність, допустимість та достатність. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 77 - 80 ЦПК України).

Так, судом було оглянуто наданий відеозапис, на якому зафіксовані події, що мали місце 14.05.2020 року на подвір`ї будинку по АДРЕСА_3 за участю заявниці, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 . На відеозаписі немає фактів домашнього насильства, чи викрадення малолітнього ОСОБА_8 , якого після конфлікту між колишнім подружям, забрала на автомобілі ОСОБА_2 , а лише зафіксовано факт спілкування заявника, третьої особи та ОСОБА_9 на автомобільній парковці(а.с. 17). Із роздруківки телефонних повідомлень наданих ОСОБА_1 вбачається лише факт існування неприязних стосунків між заявницею та заінтересованою особою, зміст яких не свідчить про приниження, чи негативний вплив на сина заявника.

Суд зауважує, що в силу ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Так, надана заявником ухвала Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27.05.2020 року про зобов`язання слідчого внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 не є доказом вчинення ОСОБА_2 кримінальних правовопорушень, передбачених ч.2 ст. 146, ч.1 ст. 129 КК України, оскільки слідчий суддя на етапі розгляду скарги не перевіряв ці доводи щодо їх обгрунтованості та не може розцінюватись як беззаперечний доказ вчинення ОСОБА_10 домашнього насильства щодо малолітнього ОСОБА_11 .

При цьому суд враховує наявність конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але вказане не підтверджує вчинення останньою щодо сина заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. До відповідальності за вказані заявником неправомірні чи протиправні дії стосовно нього заінтересована особа в передбаченому законом порядку не притягувалася.

Крім того, судом були досліджені надані заявником медичні документи (епікриз, довідка КЗ "Криворізька міська клінічна лікарня №8" ДОР", довідка ТОВ "Клініка Медітон", рекомандації лікаря Хомишина В.М.), однак не заслуговують на увагу, оскільки не мають жодного відношення до предмету доказування та не мають значення для розгляду справи.

Інші посилання в заяві суд не приймаються до уваги, оскільки останнє спростовуються вищенаведеним, не ґрунтуються на фактичних даних та об`єктивно нічим не підтверджено.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Встановивши, що в порушення вимог статті 81 ЦПК України заявник не надав суду належних й допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства щодо її сина ОСОБА_7 з боку ОСОБА_2 , а також ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із невчиненням щодо останньої обмежувального припису, зазначені в заяві обставини не призвели до притягнення кривдника за скоєні нею правопорушення до відповідальності (адміністративної, кримінальної чи інш.). Сам факт звернення заявника до органів поліції та внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР не підтверджує факт вчинення заінтересованою особою домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для видання обмежувального припису, у зв`язку із чим заява ОСОБА_12 задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно ст. 350-5 ЦПК України, суд відносить їх на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 90, 133, 141, 258-259, 263-265, 268, 305-1-350-5, 354, 355, 430, п.п.9, 15 Перехідних положень ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - відмовити.

Судові витрати з розгляду справи, у відповідності до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК.

Повне судове рішення складено 17.08.2020 року.

Суддя Гринь Н.Г.