Справа № 2-120/10
провадження 2-в/216/2/20
УХВАЛА

іменем України

про самовідвід

31 серпня 2020 року місто Кривий Ріг

Суддя Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Кузнецов Р.О., розглянувши матеріали цивільної справи №2-120/2010, які надійшли з Дніпровського апеляційного суду про відновлення втраченого судового провадження, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору Органу опіки та піклування виконкому Центрально-Міської районної у місті ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, стягнення моральної шкоди та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

В провадженні Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебувала цивільна справа №2-120/2010 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору Органу опіки та піклування виконкому Центрально-Міської районної у місті ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, стягнення моральної шкоди та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

05 лютого 2010 року ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу у вищезазначеній справі провадження закрито у зв`язку з затвердженням мирової угоди.

02.03.2020 до суду надійшла апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 на ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.02.2010. Разом з тим, копію апеляційної скарги представник відповідача одночасно надіслала до Дніпровського апеляційного суду, яка надійшла на адресу суду 13.03.2020.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 березня 2020 року витребувано з Центрально-Міського районного суду Дніпропетровської області вищезазначену цивільну справу.

31.03.2020 до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшли матеріали цивільної справи №2-120/2010, разом з ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 26.03.2020, в якій було порушено питання про відновлення втраченого судового провадження, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору Органу опіки та піклування виконкому Центрально-Міської районної у місті ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, стягнення моральної шкоди та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.04.2020 відновлено втрачене судове провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору Органу опіки та піклування виконкому Центрально-Міської районної у місті ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, стягнення моральної шкоди та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 26 серпня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 від іменні та інтересах якої діє представник ОСОБА_3 задоволено, ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.04.2020 скасовано та матеріали щодо відновлення втраченого судового провадження направлено до суду для продовження розгляду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31 серпня 2020 року справу №2-120/2010 було розподілено в провадження судді Кузнецову Р.О.

Переглянувши матеріали справи, суддя приходить до таких висновків.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, передбачено, що кожен має право при визначенні його цивільних прав і обов`язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.

Пункт 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №8 від 13 червня 2007 року «Про незалежність судової влади» передбачає, що відповідно до закону суддя не може брати участь у розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо він заінтересований у результаті розгляду справи або є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права в Україні, існування безсторонності повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності. У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного.

У пункті 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді зазначається, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

У той же час, відповідно до Висновку №1 Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів від 01.01.2001 суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він повинен бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Інститут відводу (самовідводу) є однією з найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Самовідвід дозволяє виключити найменшу підозру в зацікавленості судді в результатах розгляду конкретної справи, навіть якщо насправді такої зацікавленості немає, оскільки пріоритетною тут є суспільна довіра до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України, визначення судді, а в разі колегіального розгляду судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-телекомунікаційною системою під час реєстрації документів, зазначених у частині другій статті 14 цього Кодексу, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 37 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

Згідно з ч. 9 ст. 40 ЦПК України питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Таким чином, скасування Дніпровським апеляційним судом ухвали від 24 квітня 2020 року, що була постановлена в результаті розгляду по суті питання про відновлення втраченого судового провадження у складі суду під головуванням судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Кузнецова Р.О. унеможливлює подальший розгляд справи у цьому ж складі, у зв`язку з чим, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Враховуючи, що самовідвід є вмотивованим та обґрунтованим, з метою попередження порушення вимог ч. 1 ст. 37 ЦПК України, що може призвести до скасування рішення, суддя вважає за необхідне заяву про самовідвід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 33, ч. 1 ст. 37, 39, 41 ЦПК України, суддя,

п о с т а н о в и в:

Заяву судді Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Кузнецова Р.О. про самовідвід щодо розгляду матеріалів цивільної справи №2-120/2010, які надійшли з Дніпровського апеляційного суду про відновлення втраченого судового провадження, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору Органу опіки та піклування виконкому Центрально-Міської районної у місті ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, стягнення моральної шкоди та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди - задовольнити.

Матеріали цивільної справи №2-120/2010 (провадження №2-в/216/2/20), передати до канцелярії Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області для визначення судді.

Ухвала суду набирає законної сили негайно і окремому оскарженню не підлягає.

Суддя Р.О.Кузнецов