Справа № 450/2586/17 Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/811/38/20 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р..

суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

секретар: Іванова О.О.

з участю: апелянта ОСОБА_1 та її представника адвоката Івашків Ю.В., позивача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу особи, що не брала участі у справі ОСОБА_1 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 січня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Миколаївської сільської ради Пустомитівського району про визнання права власності на майно в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

25.09.2017 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

В обґрунтування позову зазначає, що є спадкоємцем першої черги спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач прийняла спадщину, проте оформити спадкування в позасудовому порядку не має можливості, оскільки правовстановлюючі документи на спадкове майно були втрачені та не можуть бути відновлені.

Оскаржуваним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 січня 2018 року позов задоволено повністю.

Визнано за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) право власності на: А-1 - житловий будинок (загальною площею 163, 8 кв.м., житловою площею 81,4 кв.м., 1983 року побудови), Ц/п - цокольний поверх, Пг - погріб, а - сходи, а' - сходи, б- балкон, Б- літня кухня, К - колодязь, що розташовані по АДРЕСА_2 , що значиться за ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

10 грудня 2019 року особа, що не брала участі у справі ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі стверджує, що оскаржуваним рішенням суду порушуються її права. Зазначає, що фактично власником даного будинку та допоміжних приміщень на момент ухвалення рішення була вона, внучка спадкодавця ОСОБА_3 . Стверджує, що на момент смерті її бабці ОСОБА_3 існував заповіт, відповідно до якого бабця все своє майно, включаючи житловий будинок, заповіла своїй дочці, а її матері ОСОБА_4 . Крім того, на момент смерті бабця проживала разом з ними у м. Львові у зв`язку з чим у відповідності до норм Цивільного кодексу України її мати прийняла спадщину за заповітом. ЇЇ мати ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та, оскільки вона є спадкоємцем після смерті матері у зв`язку з чим відкрита спадкова справа та зважаючи на те, що спадковим майном бабусі опікувалася її сім`я, таке належить їй. Таким чином, суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не залучив її до участі у справі, тому просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Відповідно до ст. 360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши пояснення апелянта ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_5 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 , вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 07.09.2017 року. Місце смерті м.Львів. ( а.с.9).

За час свого життя ОСОБА_3 09 грудня 1997 року склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що належить їй на день смерті і на що вона по закону має право заповіла своїй дочці ОСОБА_4 . ( а.с.58).

Відповідно до копії реєстраційного посвідчення від 17.02.1997 року ОСОБА_3 була власником вцілому житлового будинку в с.Городиславичі №509 на підставі Свідоцтва про спадщину за заповітом, виданого Пустомитівською держнотконторою 28.01.1997 року, реєстровий номер 273 (а.с.33).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 12.05.2015 року серія НОМЕР_3 (а.с.11,59).

За життя ОСОБА_4 у встановленому законом порядку спадщину не оформила.

Згідно листа Завідуючого Пустомитівською державною нотаріальною конторою Н.С.Підгірняк від 30.10.2017 року спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 не заводилася. (а.с.22).

25 вересня 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом, який в подальшому двічі уточнювала та в остаточних позовних вимогах від 22.01.2018 року просила визнати за нею право власності на житловий будинок в с.Городиславичі Пустомитівського району Львівської області в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 (а.с.32).

В обґрунтування позовної заяви зазначає, що внаслідок того, що втрачений правовстановлюючий документ на житловий будинок, вона у встановленому позасудовому порядку не може оформити спадщину. Однак, до уточненої позовної заяви позивач ОСОБА_2 додає копію Реєстраційного посвідчення на житловий будинок на прізвище спадкодавця ОСОБА_3 , яке і є правовстановлюючим документом.

Відповідачем по справі позивач зазначає Миколаївську сільську раду Пустомитівського району.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із вимог ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України (далі ЦК).

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із висновками суду першої інстанції.

За приписами ст. 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. (ст.1217ЦК).

Згідно ч.2 ст.1220 ЦК часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. ( ст.1223 ЦК).

У випадку спадкування за законом у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. ( ст.. 1261 ЦК).

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відтак, в період часу з 05 серпня 2010 року (день смерті ОСОБА_3 ) і до 05 лютого 2011 року, тобто шестимісячний строк , спадкоємці по заповіту чи по закону вправі були звернутися в нотаріальну контору із заяво про прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

За змістом статті 67 Закону України «Про нотаріат» Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду в порядку позовного провадження.

Відповідно до роз`ясень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Отже, визнання права власності на спадщину в судовому порядку є винятковим способом захисту, який застосовується, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Проте, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають.

Із матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_2 в нотаріальну контору за прийняттям спадщини по закону не зверталася, відмови нотаріуса у видачі Свідоцтва про право на спадщину по закону не отримала. Лише через сім років позивач ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

Із матеріалів справи не вбачається, що судом визначався для позивача ОСОБА_2 додатковий строк для прийняття спадщини. Позивач мала намір визначити додатковий строк, оскільки в уточненнях до позовної заяви від 26.12.2017 року про це зазначала, однак у резолютивній частині цієї заяви просила визнати право власності на спадкове майно. В подальшому, 22 січня 2018 року позивач ще раз уточнила позовні вимоги, які судом були прийняті до провадження та з приводу цього прийняте рішення, яке оскаржується.

Судом не звернуто увагу, що уточнення до позовних вимог подано поза підготовчим засіданням. Окрім цього, змінено як предмет так і підставу позову.

Відповідно до ч.3 ст.49 ЦПК до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підставу позову шляхом подання письмової заяви.

На зазначене вище звертає увагу та дає роз`яснення Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13.02.2018 року у справі № 264/4263/16-ц.

Судом першої інстанції знехтувано визначенням відповідача, яким у позовній заяві зазначено Миколаївську сільську раду Пустомитівського району. Не звернуто уваги на додані до позовної заяви матеріали, а саме: Свідоцтво про смерть сестри позивача ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За частиною першою ст.1266 ЦК внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частину спадщини, яка б належала за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. (ч.5 ст.1266 ЦК).

Так як судом справу розглянуто у відсутності її учасників, суд припустився помилки у визначенні кола спадкоємців, не провів заміни неналежного відповідача на належного, внаслідок чого ухвалив незаконне рішення, визнавши право власності на спадкове майно поза межами визначеного законом порядку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 грудня 2018 року у справі №570/3439/16-ц, провадження № 14-512цс/18 зазначила, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Так як зазначений спір вирішується в межах вимог частини шостої Цивільного кодексу України, допит свідків є недоцільним.

Відповідно до ст.376 ч.1 п.3,4 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст.141 ЦПК при ухваленні рішення суд проводить розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до ч.2 ст.137 ЦПК за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно заяви ОСОБА_1 загальна сума понесених ОСОБА_1 судових витрат становить 10 960,00 грн. із яких : 960 грн. сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги, що підлягає стягненню з позивача ОСОБА_2 в порядку ст. 141 ЦПК та 10 000,00 грн. судові витрати на професійну правничу допомогу відповідно до Договору про надання правничої допомоги №1/11 від 01.11.2019 року.

Колегія суддів вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з ОСОБА_2 в розмірі 4 000,00 грн., що відповідає принципу співмірності, об`єктивності та справедливості.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.3,4, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу особи, що не брала участі у справі ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 30 січня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні її позову до Миколаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області про визнання за нею права власності в порядку спадкування на житловий б4удинок на АДРЕСА_2 , що належав спадкодавцю ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_4 ) в користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_5 ) 4 960 грн. судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 14 серпня 2020 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк