П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2020 року місто Київ

справа № 761/19886/14-ц

провадження №22-ц/824/5001/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - ТОВ « ОТП Факторинг Україна»»

відповідач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», подану адвокатом Кононець Станіславом Петровичем,

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 вересня 2019 року, ухвалене у складі судді Мальцева Д.О.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2014 року позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом до відповідачів про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором та договором поруки.

Позов мотивовано тим, що 28 серпня 2006 року між ОСОБА_1 та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого в свою чергу є ПАТ «ОТП Банк», укладено кредитний договір № ML-001/219/2006, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 234000 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, на купівлю нерухомого майна, строком до 28 серпня 2031 року. З метою забезпечення повного та своєчасного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, 28 серпня 2006 року між ОСОБА_2 та АКБ «Райффайзенбанк Україна, правонаступником якого ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого в свою чергу є ПАТ «ОТП Банк», укладено договір поруки № SR-001/219/2006, відповідно до умов якого поручитель зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 зобов`язань перед банком за кредитним договором.

Крім того, 28 серпня 2006 року між ОСОБА_1 та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого в свою чергу є ПАТ «ОТП Банк», укладено договір № 001/2011/06/1 про кредитування поточного рахунку (овердрафт), відповідно до умов якого банк надав відповідачці ОСОБА_1 овердрафт шляхом кредитування поточного рахунку № НОМЕР_1 , відкритого у банку, в розмірі ліміту овердрафта, який становить 12000 грн. зі сплатою відсотків у розмірі 21% річних з розрахунку 365 днів у році за користування непростроченим кредитом та 36% річних з розрахунку 365 днів у році за користування простроченим кредитом до повернення кредиту.

5 листопада 2010 року ПАТ «ОТП БАНК» відступило право вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором № ML-001/219/2006 від 28 серпня 2006 року укладеним між банком та ОСОБА_1 , та за договором поруки № SR-001/219/2006 від 28 серпня 2006 року, укладеним між банком та ОСОБА_2 .. Крім того, 27 січня 2012 року ПАТ «ОТП Банк» відступило право вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за договором № 001/2011/06/1.

Позивачем на підставі п.1.9 ч.2 Кредитного договору 6 червня 2014 року позичальнику відправлено засобами поштового зв`язку досудову вимогу за вих.№ 1334 про дострокове виконання позичальником його зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі. Також 6 червня 2014 року поручителю було відправлено поштою рекомендованим листом досудову вимогу за вих.№ 1335. Вказані вимоги відповідачами були залишені поза увагою.

Відповідачка ОСОБА_1 належним чином не виконує умови кредитного договору, у зв`язку з чим у останньої перед позивачем виникла заборгованість, що станом на 22 травня 2017 року ( з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 14 липня 2017 року) становить 30176,44 доларів США, що за курсом НБУ станом на дату проведення розрахунку заборгованості становить 795742 грн.43 коп, а також 2904459 рн., що разом складає 3700202,41 грн., з яких залишок заборгованості за кредитом у розмірі 27017,04 доларів США, що еквівалентно 712430,13 грн. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості; сума несплачених відсотків за користування кредитом за період з 28 жовтня 2009 року по 5 листопада 2010 року в розмірі 3159,40 доларів США, що еквівалентно 83312 ,30 грн. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості; пені за прострочення виконання зобов`язань за період з 22 травня 2016 року по 22 травня 2017 року в розмірі 2904459,98 грн..

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суму заборгованості стягнути з відповідачів солідарно.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги товариства про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, рішення ухвалене судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції в даному випадку помилково, всупереч наведеному ним же висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року, застосував строк позовної давності до всіх щомісячних платежів включно до 28 серпня 2031 року. В той же час, коли позивачем було надано до суду довідку від 27 вересня 2019 року, з якої, зокрема, вбачається, що останнє планове погашення згідно графіка відбулося 28 жовтня 2009 року, що було вірно встановлено судом першої інстанції, а основна сума заборгованості в період з 25 жовтня 2012 року до 28 серпня 2031 року становить 23408,24 доларів США - період щомісячних платежів, строк платежу яких ще не настав, та до яких не сплинув строк позовної давності відповідно, якому суд першої інстанції оцінки не надав.

Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції невірно встановив наявний залишок розміру заборгованості за кредитними зобов`язаннями, зазначивши його в розмірі 370202,41 грн. в той час коли в заяві про збільшення розміру позовних вимог від 14 січня 2017 року заявлено загальний розмір заборгованості - 3700202,41 грн. При цьому, апелянт посилається на правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 23 січня 2018 року у справі № 755/7704/15-ц, згідно якого дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Розрахунок заборгованості по кредиту є абсолютно зрозумілим та розрахований у розрізі за всіма здійсненими періодичними погашеннями, а отже не встановивши в цій частині реальний розмір заборгованості суд першої інстанції грубо самоусунувся від вирішення типового нескладного спору.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Шинкарук М.М. просив апеляційну скаргу товариства залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 27 вересня 2019 року залишити без змін. У відзиві представник відповідача, зокрема, посилається на те, що позивач змінив строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором відповідно до вимоги про дострокове погашення заборгованості, такий строк становив 30 календарних днів з дати одержання позичальником вимоги, направленої йому 6 червня 2014 року. Після пред`явлення вимоги в порядку ч.2 ст.1050 ЦК України, та зміни строку виконання в повному обсязі кредитного зобов`язання, з врахуванням того, що проценти та пеня нараховуються лише в межах строку кредитування, позивач не вправі був здійснювати нарахування пені за період з 25 травня 2016 року по 22 травня 2017 року. Також представник посилається на те, що Голосіївським районним судом м.Києва, залишеним без змін Апеляційного суду м.Києва від 21 лютого 2018 року, встановлено, що банк пропустив позовну давність в 3 роки щодо грошових зобов`язань відповідача, що випливають з кредитного договору. Крім того, позивачем суду не надано належного розрахунку заборгованості, а виписка по рахунку була надана тільки за період з 1 листопада 2010 року по 1 січня 2016 року, в той час як дата видачі кредиту 28 серпня 2006 року, та позивач заявив вимогу про стягнення заборгованості, яка утворилась станом на 22 травня 2017 року.

В судове засідання ОСОБА_2 не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений шляхом розміщення оголошення на сайті судова влада ( адреса місця проживання ОСОБА_2 - місто Донецьк), у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу в його відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - адвокат Кононець С.П. апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Шинкарук М.М. проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 28 серпня 2016 року між ОСОБА_1 та АКБ «Райффайзен банк Аваль» був укладений кредитний договір № ML-01/219/2006, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 234000 доларів США зі сплатою плаваючої процентної ставки, яка складається з фіксованого відсотка в розмірі 4,49% річних та FIRD (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору) на купівлю нерухомого майна, строком до 28 серпня 2031 року.

Відповідно до п.5 ч.1, п.1.5.1 ч.2 кредитного договору повернення кредиту здійснюється відповідачем ОСОБА_1 щомісяця у розмірі та строки, визначені у Графіку повернення кредиту та сплати процентів, шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівкового перерахування на поточний рахунок.

Пунктом 1.11.1 ч.2 кредитного договору передбачено, що відповідач ОСОБА_1 зообов`язана здійснювати повернення суми кредиту та сплачувати відсотки - у валюті, що відповідає валюті кредиту.

Згідно з п.4.1.1 ч.2 кредитного договору, за порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, відповідачка ОСОБА_1 зобов`язана сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов`язань за кожний день.

З метою забезпечення повного та своєчасного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, 28 серпня 2006 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки. Строк дії договору поруки не встановлений. Відповідно до п.1.1 договору поруки поручитель зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником його боргових зобов`язань перед банком за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов`язань.

Крім того, 28 серпня 2006 року між ОСОБА_1 та АКБ «Райффайзенбанк Україна» укладено договір № 001/2011/06/1 про кредитування поточного рахунку (овердрафт), відповідно до умов якого банк наддав позичальнику овердрафт шляхом кредитування поточного рахунку № НОМЕР_2 , в розмірі ліміту овердрафт, який становить 12000 грн. Зі сплатою відсотків у розмірі 21% річних з розрахунку 365 днів у році за користування непростроченим кредитом та 36% річних з розрахунку 365 днів у році за користування простроченим до повернення кредиту ОСОБА_1 .

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором та договором овердрафта виконав.

Однак відповідачка ОСОБА_1 умови кредитного договору та договору овердрафта не виконує, у зв`язку з чим у останньої виникла заборгованість, що станом на 22 травня 2017 року становить 4589 грн.59 коп. по договору овердрафта та 3700202 грн.41 коп. по кредитному договору, з яких 712430 грн.13 коп. ( 27017,04 доларів США - залишок заборгованості за кредитом) , 83312 грн. 30 коп. (3159,40 доларів США - сума несплачених відсотків за користування кредитом за період з 28 жовтня 2009 року по 5 листопада 2010 року). 2904459 рн.98 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за період з 22 травня 2016 року по 22 травня 2017 року.

5 листопада 2010 року відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю, ПАТ «ОТП Банк» відступило право вимоги за кредитним договором № ML-01/219/2006 від 28 серпня 2006 року, укладеним між банком та ОСОБА_1 , та за договором поруки SR- 01/219/2006 від 28 серпня 2006 року, укладеним між банком та ОСОБА_2 ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

27 грудня 2012 року між позивачем та ПАТ «ОТП Банк» укладено договір факторингу № 27/01/12, відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк» відступило право вимоги за договором № 001/2011/06/1 від 28 серпня 2006 року позивачеві.

До позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права банку за кредитним договором № ML-01/219/2006 від 28 серпня 2006 року, договором поруки SR- 01/219/2006 від 28 серпня 2006 року та договором № 001/2011/06/1 від 28 серпня 2006 року про кредитування поточного рахунку від 28 серпня 2006 року.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що у зв`язку з невиконанням відповідачкою ОСОБА_1 покладених на неї зобов`язань, у останньої виникла заборгованість, що станом на 22 травня 2017 року складає 3700202,41 грн. за кредитним договором № ML-001/219/2006 від 28 серпня 2006 року, та 4589,59 грн. за договором № 001/2011/06/1 про кредитування поточного рахунку від 28 серпня 2006 року. Але оскільки останній платіж по погашенню заборгованості за кредитним договором був здійснений відповідачем 28 жовтня 2009 року, а позовна заява направлена до суду 2 липня 2014 року, тому наявні підстави вважати, що позовна заява ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором подана до суду зі спливом строку позовної давності позивач пропустив встановлений законом, що відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Проте, з такими висновками суду повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Визначення поняття зобов`язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання (ст.610 ЦК України).

Згідно з п.п.3 та 4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків.

Судом установлено та не заперечується сторонами, що між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_1 28 серпня 2006 року був укладений кредитний договір. Позивач свої зобов`язання виконав, надав позичальнику кредитні кошти.

За умовами договору дата остаточного повернення ОСОБА_1 кредиту становить 28 серпня 2031 року. Позичальник зобов`язаний повністю повернути банку суму кредиту не пізніше дати остаточного повернення кредиту відповідно до умов встановлених ст.1.5 цього договору п.1.6.1 договору).

Відповідно до п.1.5.1 повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів, Нараховані в порядку передбаченому цим договором проценти сплачуються позичальником одночасно з погашенням відповідної частини кредиту в строк передбачений в графіку повернення кредиту та сплати процентів ( п.1.5.1.1 договору)..

Пунктом 1.8.1 передбачено, що позичальник має право в будь-який час здійснити повне чи часткове дострокове виконання боргових зобов`язань, за умови, що в будь-якому випадку нараховані банком проценти за користування кредитними коштами і всі інші суми, які повинні бути сплачені на відповідну дату дострокового виконання (комісія, пеня, тощо) будуть сплачені позичальником у той же час, причому в разі часткового погашення боргових зобов`язань сума погашення повинна дорівнювати черговому платежу чи сумі чергових платежів згідно з графіком повернення кредиту та сплати процентів.

У разі дострокового виконання позичальником частини боргових зобов`язань банк здійснює коригування боргових зобов`язань позичальника у бік їх зменшення. Крім того, сторони, виключно за вимогою позичальника та на дату такого виконання, можуть підписати графік повернення кредиту та сплати процентів у новій редакції. Не підписання графіку повернення кредиту та сплати процентів у новій редакції не звільняє позичальника обов`язку належно виконувати боргові зобов`язання за цим договором (п.1.8.3 договору)..

Як убачається з наданого банком розрахунку заборгованості позичальника за кредитним договором № ML-01/219/2006 від 28 серпня 2006 року у зв`язку з достроковим виконанням ОСОБА_1 боргових зобов`язань - сплати у січні 2007 року в рахунок погашення заборгованості суми в розмірі 199680 доларів США - станом на кінець жовтня 2009 року заборгованість ОСОБА_1 становила 27017,04 доларів США. При цьому з цього рахунку вбачається, що починаючи з лютого 2007 року позичальник сплачувала щомісячні платежі у розмірі 103,12 доларів США. Останній платіж здійснила у жовтні 2009 року (а.с.43 т.1).

Крім того, з наданого розрахунку заборгованості вбачається, що банк у період з 26 жовтня 2009 року по 5 листопада 2010 року на залишок заборгованості по кредиту нараховував відсотки, сума заборгованості по відсоткам за цей період становить 3159,40 доларів США.

5 листопада 2010 року відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю, ПАТ «ОТП Банк» відступило право вимоги за кредитним договором № ML-01/219/2006 від 28 серпня 2006 року, укладеним між банком та ОСОБА_1 .

За договором купівлі-продажу кредитного портфелю, укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк», кредитний портфель - права вимоги до боржників (їх поручителів) щодо сплати загальної суми заборгованості боржників перед продавцем за кредитними договорами, яка включає суму основного боргу, проценти, нараховані на суму такого боргу, усі та будь-які штрафні санкції на дату набрання чинності, а також права, зазначені у ст.3.3 цього договору.

Права, що переходять до покупця за кредитними договорами у зв`язку з продажем кредитного портфелю:: а) з урахуванням положень статті 3.4 нижче, покупець набуває усі права вимоги за кредитними договорами, що є дійсними на дату набрання чинності, включаючи, але не обмежуючись правами вимоги до боржників щодо сплати суми основного боргу; правами вимоги до боржників щодо сплати процентів, нарахованих на суму основного боргу; а також правами вимоги до боржників щодо сплати штрафних санкцій; б) право нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу за кредитними договорами за дати набрання чинності.

Відповідно до п.4.4 договору розрахунки боржників з покупцем за кредитними договорами здійснюються в порядку та на умовах, встановлених кредитними договорами, та з урахуванням положень договору комісії.

Отже, передача права вимоги за кредитним договором не змінює умов виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором. У даному випадку обов`язок ОСОБА_1 сплачувати щомісячні платежі, сума яких скоригована банком відповідно до п.8.1.3 договору у бік їх зменшення після зміни кредитора залишився. При цьому слід відмітити, що право банку на здійснення коригування боргових зобов`язань позичальника у бік їх зменшення не потребує згоди позичальника.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п.1.9.1 договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобов`язань за цим договором. При цьому, виконання боргових зобов`язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги. У застереженні зазначено, що вимога вважається надісланою в день її направлення на адресу позичальника.

6 червня 2014 року банк направив позичальнику та поручителю вимогу про дострокове виконання боргових зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги ( а.с.59)..

У липні 2014 року банк звернувся до суду.

Представником відповідачки ОСОБА_1 - адвокатом Шинкарук М.М. до суду першої інстанції 23 квітня 2014 року подано заяву про застосування до вимог банку позовної давності (а.с. 163-166 Т.1)

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (п.1 ч.2 ст.258 ЦК України).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). А за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі ст.1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначаться за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів..

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.

Отже, оскільки за умовами договору відповідачка ОСОБА_1 мала виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів кожного місяця, перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

За таких обставин з позичальника ОСОБА_1 на користь банку підлягає стягненню заборгованість в межах позовної давності, тобто починаючи з липня 2011 року в загальній сумі 25779,60 доларів США.

Вчинення 5 липня 2013 року виконавчого напису за заявою банку, який в подальшому був визнаний таким, що не підлягає виконанню, не впливає на період, в межах якого нарахована заборгованість по тілу кредиту підлягає стягненню з позичальника ОСОБА_1 .

Оскільки позивач, пред`являючи позов до позичальника, просив стягнути заборгованість за відсотками, яка розрахована банком станом на листопад 2010 року, а в суд банк звернувся у липні 2014 року, позовна давність до цих вимог спливла.

Що стосується вимог про стягнення пені, розрахованої за період з 2016 по 2017 рік, то в цій частині вимоги банку також задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду відступила від правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах: від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1252цс16 та зробила висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти, а також пені за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Отже, оскільки банк, направивши вимогу позичальнику, змінив строк виконання основного зобов`язання, підстави для нарахування пені у розмірі передбаченому умовами договору за період з 22 травня 2016 року по 22 травня 2017 року відсутні.

Що стосується вимог, заявлених до поручителя, то в цій частині слід зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У постанові Верховного Суду України від 03 липня 2019 року у справі №1519/2-3165/11 (провадження № 14-219цс19) зроблено висновок, що «умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань за основним договором або до припинення всіх зобов`язань поручителя за договором поруки, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 24 вересня 2014?року у справі № 6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц, а також висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у пункті 60 постанови від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11).

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

За змістом кредитного договору передбачений термін повернення кредиту, а також обов`язок з погашення кредиту шляхом виконання окремих зобов`язань з внесення щомісячних платежів за цим договором.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Отже, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, строк пред`явлення кредитором вимог до поручителів про повернення заборгованості за платежами, які позичальник був зобов`язаний згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Тому за змістом частини четвертої статті 559 ЦК України у зазначеній редакції порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги через припинення поруки за відповідною частиною основного зобов`язання».

Судом установлено, що ОСОБА_1 останній платіж здійснила у жовтні 2009 року До суду позивач звернувся з позовом 2 липня 2014 року.

Аналіз договору поруки № SR- 01/219/2006 від 28 серпня 2006 року свідчить, що сторони не встановили строк поруки, оскільки умова договору поруки про його дію до повного виконання зобов`язань боржника (пункт 4.1 договору поруки) не є встановленим сторонами строком дії поруки.

Зважаючи на те, що кредитним договором передбачено виконання грошових зобов`язань шляхом здійснення щомісячних платежів, останній платіж був внесений ОСОБА_1 у жовтні 2009 року, порука ОСОБА_2 припинилася до 42 платежів за період з листопада 2009 року по квітень 2014 року (включно).

За таких обставин ОСОБА_2 має нести солідарну відповідальність за невиконані ОСОБА_1 зобов`язання по тілу кредиту в сумі 22686 доларів США. Особисто з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість по тілу кредиту в сумі 3093,60 доларів США ( 25779,60 доларів США - 22686 доларів США).

Крім того, суд в складі колегії суддів вважає, що не підлягають задоволенню вимоги банку стягнення заборгованості за договором № 001/2011/06/1 про кредитування поточного рахунку у зв`язку з пропуском позивачем позовної давності.

Так, за умовами договору № 001/2011/06/1 про кредитування поточного рахунку банк надає позичальнику овердрафт шляхом кредитування поточного рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в Райффайзенбанк Україна в розмірі ліміту Овердрафта, який становить 12000 гривень, а позичальник приймає кредит, зобов`язується належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту та сплатити відповідну плату за користування кредитом та виконати інші зобов`язання, як це зазначено в цьому договорі ( п.1.1 договору).

П.унктом 4.1.3 договору передбачено, що відсотки за користування непростроченим кредитом нараховуються в останній робочий день місяця на фактичну суму наданих кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами на протязі усього календарного місяця, включаючи день видачі та виключаючи день повернення зазначених коштів.

Відповідно до п.6.1 договору про кредитування поточного рахунку будь-який кредит, виданий в рамках овердрафту, має бути погашений не пізніше останнього робочого дня місяця, наступного за місяцем надання такого кредиту.

Оскільки на виконання цього договору кредит в сумі 12000 грн був наданий у серпні 2006 року, і ОСОБА_1 зобов`язана була його повернути в наступному місяці, банк до суду звернувся у липні 2014 року, тобто пропуском встановленого законом трьохрічного строку.

За вказаних обставин, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог банку в повному обсязі ? є помилковим.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам, судом невірно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги та апеляційну скаргу відповідача задоволено частково, то з відповідачів підлягає стягненню сума судового збору пропорційно до заявлених позовних вимог, відповідно з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 939 грн.66 коп., з ОСОБА_2 738 грн.30 коп..

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 вересня 2019 року - скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML-001/219/2006 року від 28 серпня 2006 року в сумі 22686 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML-001/219/2006 року від 28 серпня 2006 року в сумі 3093,60 доларів США.

Стягнути зОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 939,66 грн.

Стягнути зОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 738,30 грн..

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Постанова складена 27 серпня 2020 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус