30.07.2020 Справа № 469/906/19
2/469/280/20
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 липня 2020 року смт.Березанка
Березанський районний суд Миколаївської області у складі:
головуючої судді Гапоненко Н.О.
за участю секретаря судового засідання Потриваєвої М.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Березанського районного споживчого товариства до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач Березанське районне споживче товариство (далі - Березанське РСТ) 20 серпня 2019 року звернувся до суду з позовом про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування кімнатою АДРЕСА_1 , у якому, з урахуванням уточнень від 10 вересня 2019 року, зазначав, що відповідач був заселений до гуртожитку у 2009 році на підставі постанови правління Березанського РСТ у зв"язку з запланованим укладенням трудового договору; спеціальний ордер на вселення не видавався. Трудовий договір сторонами укладений не був, і у 2014 році відповідач змінив своє місце проживання, забравши з гуртожитку свої речі, та протягом останніх 6 років не проживає за вказаною адресою, кошти за проживання у гуртожитку не сплачує, реєстрація відповідача в гуртожитку перешкоджає позивачу в повній мірі розпорядитися своєю власністю та надати кімнату іншій особі.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримку заявлених вимог.
Відповідач у судове засідання двічі не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином; відзиву на позов не надав.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 червня 2006 року, виданого Виконавчим комітетом Березанської селищної ради Березанського району Миколаївської області, позивачеві на праві власності належить гуртожиток по АДРЕСА_2 (а.с.6-8).
У кімнаті №19 вказаного гуртожитку з 2009 року зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_1 , який з 2014 року у гуртожитку не проживає, у трудових відносинах з позивачем не перебуває, що підтверджено актом обстеження матеріально-побутових умов проживання (а.с.10).
Викладені у позовній заяві обставини щодо вселення відповідача до кімнати у гуртожитку, неперебування його у трудових відносинах з позивачем та його непроживання у вказаному житлі підтвердили у судовому засіданні свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Главою 4 ЖК України не передбачено можливості визнати особу, яка користується житловим приміщенням у гуртожитку, такою, що втратила право користування зазначеним приміщенням.
У статті 130 ЖК України передбачено, що порядок користування житловою площею в гуртожитках визначається законодавством України.
Відповідно до п.17 Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2018 р. № 498 (далі - Положення) виселення з гуртожитків осіб, які проживають на умовах найму (оренди), здійснюється відповідно до статті 132 Житлового кодексу Української РСР.
Згідно зі ст. 132 ЖК України, сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням.
Оскільки правовий режим мешканців гуртожитків вказаним Положенням, Законами України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», «Про приватизацію державного житлового фонду» прирівняно до правового режиму наймачів житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то до мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК України.
Згідно зі ст.ст.71, 72 ЖК України, у разі відсутності без поважних причин в житловому приміщенні більше шести місяців наймача або членів його сім`ї в судовому порядку зазначені особи визнаються такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.
Таким чином, враховуючи, що відповідач, який не перебуває у трудових відносинах з Березанським РСТ, вселений до належного позивачеві гуртожитку без відповідних правових підстав, не проживає у вказаному житлі більше шести місяців без поважних причин, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.
На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, керуючись керуючись ст.ст.12, 13, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд-
у х в а л и в :
Позов задовольнити у повному обсязі.
Визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: