ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/487/20 Справа № 202/9094/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Волошин Є. В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 53 Індустріального району, Індустріальний районний відділ в м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та про зняття з реєстраційного обліку,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2015 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №53 Індустріального району, Індустріальний районний відділ в м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та про зняття з реєстраційного обліку.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство №53 Індустріального району, Індустріальний районний відділ в м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та про зняття з реєстраційного обліку задоволено.

ОСОБА_3 визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2016 року у цивільній справі №202/9094/15 по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 53 Індустріального району, Індустріальний районний відділ в м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та про зняття з реєстраційного обліку та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 лютого 2016 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов до висновку, що ОСОБА_4 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 без поважних причин одинадцять років та обставин, які б свідчили, що позивач та/або будь-які інші особи коли-небудь перешкоджають відповідачу в користуванні квартирою, відсутні.

Але з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, суд першої інстанції ухвалюючи рішення названих вимог закону не дотримався.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії до ордеру №2838 серії 01, виданого 03 січня 1989 року виконавчим комітетом Індустріальної районної ради м. Дніпропетровська, ОСОБА_5 на родину з 2 чоловік ( ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ) надана двокімнатна квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Від шлюбу з квартиронаймачем у позивача народився син ОСОБА_6 .

Квартиронаймач ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 11 січня 1995 року.

Міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Макіївки Донецької області 21 березня 1995 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був зареєстрований шлюб, актовий запис №499.

ОСОБА_2 у встановленому законом порядку надав відповідачці у найманій ним квартирі житло з пропискою за її новим місцем проживання.

Умови Типового договору найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду від 10 вересня 2002 року, за яким наймачем була дружина позивача ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 було змінено, особовий рахунок відкрито на ім`я позивача, до складу сім`ї якого на час внесення до договору змін входили, окрім нового наймача дві особи син ОСОБА_6 та дружина - ОСОБА_4 .

Згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_2 виданого Управлінням житлового господарства Дніпропетровської міської ради 18.04.2007 року, зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером №19310388 вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 та ОСОБА_6 (а.с. 74).

З відповіді наданої Державним реєстратором КП ДМБТІ ДОР №9508 від 05.07.2018 року встановлено, що ОСОБА_4 належить право власності на 1/3 квартири АДРЕСА_3 (а.с.75).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 20 травня 2014 року ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до довідки КП ЖРЕП Індустріального району від 19 травня 2015 року №1427 в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована, однак не проживає ОСОБА_4 .

Отже, відповідач є співвласником квартири, тому право користування цим жилим приміщенням є похідним від його права власності, відтак, на обсяг цього права користування не впливають обставини проживання або непроживання у вказаному житловому приміщенні.

Виходячи з того, що право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що власник майна може бути визнаний таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням.

Зокрема, посилання в позовній заяві ОСОБА_2 на те, що відповідач довгий час не проживає у спірній квартирі та не несе витрати по оплаті житлово-комунальних послуг не можуть слугувати підставою для визнання його, як співвласника цього житла, таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням.

А тому, позивачем не доведено належними і допустимими доказами обставин того, що наявність реєстрації місця проживання відповідача у спірній квартирі порушує його права, як співвласника житла, користуватися, володіти та розпоряджатися ним, а ті обставини, на які він посилається в позові, такими не являються.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 лютого 2016 року скасуванню.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 53 Індустріального району, Індустріальний районний відділ в м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та про зняття з реєстраційного обліку відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 826,80 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 11 лютого 2016 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство № 53 Індустріального району, Індустріальний районний відділ в м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та про зняття з реєстраційного обліку відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 826,80 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича