Провадження № 2/761/2486/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 липня 2020 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Фролової І.В.,

секретаря судового засідання - Мехеди А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач), у якому просив суд:

- звільнити позивача від сплати аліментів на користь відповідача на утримання дитини ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 28 березня 2017 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, призначених рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року у цивільній справі №761/38695/16-ц;

- стягнути з відповідачки на користь позивача аліменти утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходів), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- стягнути судові витрати з відповідачки на користь позивача.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, з 15 листопада 2008 року, який було розірвано за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року. В шлюбі у сторін, ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_3 . На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року, з позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання спільного сина сторін у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З серпня 2018 року. спільний син сторін проживає разом з позивачем. Оскільки малолітній син проживає разом з позивачем, позивач просив суд задовольнити позов, шляхом звільнення його від сплати аліментів, які стягуються з нього на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року, а також стягнути відповідні аліменти з відповідачки.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2019 року відкрито провадження у справі, у порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач у судове засідання не з`явився.

Представник позивача через канцелярію суду подав заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечував.

Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце слухання справи повідомлена судом належним чином, відзив на позовну заяву не надала.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України).

Суд, керуючись вимогами ст. ст. 223, 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти заочного вирішення справи; підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що поданий позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, і це встановлено судом, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 листопада 2007 року, який було розірвано за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року, по цивільній справі № 761/38695/16-ц. В шлюбі у сторін, ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_3 .

Також рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року, яке набрало законної сили, по цивільній справі № 761/38695/16-ц, було задоволено позовну вимогу ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 березня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач зазначав, що оскільки син проживає разом з ним, а також Розпорядженням Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 24 липня 2019 року № 509 визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_1 , то останнього необхідно звільнити від сплати аліментів на користь відповідачки на утримання малолітньої дитини, оскільки саме батько повністю утримує та забезпечує потреби сина.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

У відповідності до ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ст. 77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Положеннями ст. ст. 11-13 ЦПК України, роз`яснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі», встановлено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

За змістом ч. 2-4 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч. 1, 2 і ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

За змістом ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі ст. ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження факту сплати аліментів на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 надано довідка про доходи від 23.07.2019 року за № 630/43/29/04 виданої Управлінням поліції охорони в м. Києві. З даної довідки вбачається, що з зарплатні позивача щомісячно утримаються аліменти. В розмірі 1/4 доходу (а.с. 11)

Також в матеріалах справи наявна копія акту про проживання від 15.05.2019 року №282/5, складена обслуговуючою організацією ТОВ «Явір-Житлобуд-2», згідно якого майстром технічної дільниці ОСОБА_4 , складено акт про те, що позивач і його син - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) дійсно проживають за адресою: АДРЕСА_1 з серпня 2018 року (а.с.13).

Одночасно з цим, з матеріалів справи вбачається, що Розпорядженням Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 24 липня 2019 року за № 509 визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_1 (а.с.12).

Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, і такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь позивача, суд прийшов до висновку щодо задоволення позовних вимог виходить з огляду на наступне.

Як зазначив позивач у позовній заяві, вони з відповідачем разом не проживають, син проживає разом з батьком, відповідач у витратах на сина участі не приймає.

У відповідності до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти (аліменти) на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом під час розгляду справи не встановлено, що платник аліментів має проблеми зі здоров`ям, наявності у останньої інших дітей, непрацездатного чоловіка, батьків, доньки, сина, або інших обставин, що мають істотне значення.

Як визначено ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, проте, згоди щодо добровільного порядку здійснення свого обов`язку між позивачем та відповідачем не досягнуто.

Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідності до ч. 1 ст. 199 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Враховуючи те, що у відповідності до вимог закону, відповідач зобов`язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку, починаючи з 04 жовтня 2019 року (день подання позову до суду) і до досягнення дитиною повноліття.

Щодо стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач під час подання позову був звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу щодо стягнення аліментів.

Тому, з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за цю вимогу немайнового характеру у розмірі 768,40 грн., що становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Одночасно з цим підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн.

Також відповідно до ч.2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Щодо стягнення судових витрат, то суд виходить з попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, який надано представником позивача разом з позовом, відповідно до якого правнича допомога позивачеві надана у розмірі 5 000 грн.

Керуючись положеннями Конвенції ООН про права дитини, ст.ст. 180, 184, 195, 197СК України,ст. ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.1-18, 76, 77-1, 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів та стягнення аліментів - задовольнити у повному обсязі.

Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, призначених рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15 листопада 2017 року у цивільній справі №761/38695/16-ц.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 жовтня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 5 768,40 грн., що складаються з : судового збору - 768,40 грн., та правнича допомога - 5 000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Рішення підлягає негайному виконанню в межах платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до або через Шевченківський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його отримання.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Реквізити учасників справи:

ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , іпн - НОМЕР_1 ,

ОСОБА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 , іпн - НОМЕР_2 .

Суддя: