Справа № 307/2854/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 серпня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Кондора Р.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Балаж Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Тячівського районного суду від 20 листопада 2019 року ухваленого головуючим суддею Гримут В.І. у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - Банк) подало вказаний позов до суду посилаючись на те, що 08 серпня 2007 року відповідач звернувся до нього з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від цієї ж дати. Ця заява, за твердженням позивача, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», викладеними на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між Банком і відповідачем Договір про надання банківських послуг (далі - Договір). Відповідно до умов ст. 207, 634, 638, 639 та 642 Цивільного кодексу України, Банк вважає, що підписанням вказаної заяви доводиться укладення між сторонами договору в письмовій формі та ознайомлення відповідача з його умовами. На підставі вказаної заяви ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 21 600 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позивач зазначив, що відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості, а тому з посиланням на умови Договору та статті 509, 526, 527, 530, 598, 599, 610, 617, 629, 1050, 1054 Цивільного кодексу просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість станом на 08.07.2019 в сумі 59 157,35 грн.

Заочним рішенням Тячівського районного суду від 20 листопада 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по тілу кредиту у розмірі 317,64 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

На зазначене рішення Банком подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, апелянт просить скасувати рішення місцевого суду в частині відмови у стягненні заборгованості з відсотків та неустойки та ухвалити в цій частині нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що кредитний договір між апелянтом та позивачем було укладено у встановленому законом порядку, договір є обов`язковим для виконання. Позивач виконав свої зобов`язання по договору, і у зв`язку з порушенням своїх зобов`язань по договору, відповідач повинен погасити заявлену Банком заборгованість по договору кредиту. Вказує, що Банком доведено факт укладення договору в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України, а відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, у мовах та правилах не свідчить про неукладеність договору. Вважає, що відсутність підпису на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору. При цьому посилається на підписання відповідачем Довідки про умови кредитування в якій зазначені всі істотні умови кредитного договору.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості з відсотків та неустойки, то апеляційний суд, в силу приписів ст. 367 ЦПК України, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в цій частині в межах доводів апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги лише частково, суд першої інстанції вважав, що позивачем не доведено факт укладення кредитного договору саме на таких умовах, не доведено усіх істотних умов договору, а отже, відсотки та неустойка не можуть бути стягнуті. Суд вважав, що з відповідача підлягає стягненню лише фактично отримана ним сума кредиту у розмірі 317,64 грн.

Однак, апеляційний суд не може у цілому погодитись з такими висновками суду першої інстанції.

Так, в матеріалах справи наявна «Анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку», яку 08 серпня 2008 року підписав ОСОБА_1 (а.с.11). Відповідно до цієї заяви відповідач погодився, що вона разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, складають між ним і Банком договір про надання банківських послуг.

Цього ж дня ОСОБА_1 підписав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с.12), якою зокрема визначено розмір відсоткової ставки - 1,9% в місяць, розмір комісії за обслуговування кредиту - 1% на залишок непогашеної заборгованості, розмір пені = пеня(1) + пеня (2), де пеня(1) = базова відсоткова ставка/30 за кожний день прострочки; пеня(2) = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, за наявності простроченої заборгованості по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. і більше.

Також до позовної заяви додані Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с.13-18).

Згідно з наданим Банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 станом на 08.07.2019 складала суму 59 157,35 грн., з яких: 317,64 грн. - тіло кредиту, 50 784,60 грн. - відсотки, 5000 грн. - пеня, 250 грн. - штраф (фіксована частина), 2805,11 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.6-10).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови,а не інші.

За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмірта підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).

Колегія суддів вважає, помилковим висновок суду першої інстанції про відсутність обумовлених у письмовому вигляді умов договору відносно розміру відсотків та неустойки, оскільки, відповідач, підписуючи 08 серпня 2008 року анкету-заяву, також підписав довідку про ознайомлення із умовами кредитування, в якій визначено розміри відсотків та неустойки, тобто відповідач погодився у письмовому вигляді з усіма умовами кредитування. Укладення між сторонами договору шляхом підписання відповідачем анкети-заяви, відповідає вимогам статей 633, 634 ЦК України щодо порядку укладення договору приєднання, а тому висновки суду про недоведеність укладення між сторонами договору - є безпідставними.

Тому, апеляційний суд вважає, що матеріалами справи встановлена наявність кредитних правовідносин між сторонами та наявність заборгованості у відповідача перед позивачем.

Долучений банком розрахунок заборгованості відповідає умовам кредитного договору та зважаючи на відсутність жодних заперечень відповідача щодо його правильності, такий слід взяти до уваги.

В той же час, з приводу розміру заборгованості по відсоткам, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За умовами кредитного договору сторони погодили щомісячну сплату відсотків за користування тілом кредиту на строк дії кредитного договору (кредитної картки).

Відтак, у межах строку кредитування відповідач мав, зокрема, повертати позивачеві кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними) платежами кожного місяця. Після закінчення строку дії кредитної карточки, відповідач мав обов`язок повернути всю заборгованість за договором, чого не було зроблено.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Тобто, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування в межах дії кредитної картки чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такий же правовий висновок викладено у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 202/4494/16.

Відтак, банк не вправі нараховувати відсотки та пеню після закінчення строку дії кредитного договору.

У заяві-анкеті зазначено, що термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» у 2013 року кредитна картка ОСОБА_1 пере випускалася з кінцевим терміном дії 01/17.

Відтак правомірним є нарахування банком відсотків та пені лише по 31.01.2017 року. Після вказаної дати нарахування банком відсотків і пені є неправомірним.

Як слідує з розрахунку банку, станом на 31.01.2017 року було нараховано 3739,95 грн. відсотків та 2100,00 грн., пені, і саме такі суми відсотків та пені-комісії підлягають стягненню з відповідача.

Як передбачено Довідкою про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» підписаної ОСОБА_1 - 26.12.2007 року, за порушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених Договором, більше чим на 120 днів, позичальник сплачує кредитору штраф у розмірі 250,00 грн. (фіксована частина), а також 5% від суми позову (процентна складова).

Позаяк ОСОБА_1 на протязі значного періоду дії кредитної картки по 31.01.2017 року мав значні суми заборгованості за грошовими зобов`язаннями в порушення строків таких платежів по сплаті тіла кредиту, відсотків за користування кредитом і пені та комісії, більше чим на 120 днів. То він зобов`язаний сплатити Банку штраф у розмірі 250,00 грн. (фіксована частина), а також 5% (процентна складова) від суми позову у розмірі 2805,11 грн..

Таким чином, загальна заборгованість відповідача перед банком за кредитним договором становитиме загальну суму 9212,70 гривень, з яких: 317,64 грн. - тіло кредиту; 3739,95 грн. - відсотки; 2100,00 грн. - пеня та комісія; 250,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 2805,00 грн. - штраф (процентна складова).

У задоволенні решти вимог про стягнення відсотків і пені та комісії, слід відмовити позивачу за безпідставністю таких вимог.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні.

Відповідно до змісту ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Але ж пред`являючи позов, Банк як юридична особа повинен був сплатити 1,5% судового збору від ціни позову (це 887,36 грн.), однак не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає суму 1921,00 грн. (на 01.01.2019 року). А за подачу апеляційної скарги Банк повинен був сплатити 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви і це становить 2881,50 грн.

Зазначене вказує на те, що хоч апеляційний суд і частково задовольнив позовні вимоги на загальну суму 9212,70 грн. Але ж при зверненні позивача у суд з позовом на дану суму, позивач все одно як юридична особа зобов`язаний був сплатити судовий збір не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає суму 1921,00 грн., а при зверненні з апеляційною скаргою 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви. Таким чином з ОСОБА_1 на користь Банку все одно слід стягнути судовий збір у сумі 4802,50 грн. (1921 + 2881,50).

Враховуючи викладене та керуючись нормами статей 141, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст., ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», задовольнити частково.

Заочне рішення Тячівського районного суду від 20 листопада 2019 року, змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 9212,70 грн., з яких: сума 317,64 грн., тіла кредиту; 3739,95 грн., відсотків; 2100,00 грн., пені та комісії; 250,00 грн., штрафу (фіксована частина) та 2805,11 грн., штрафу (процентна складова).

У задоволенні решти позовних вимог, відмовити.

Стягнути ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судові витрати у розмірі 4802,50 грн., судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 05 серпня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: