КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2020 року

м. Київ

справа №373/2193/19

провадження №22-ц/824/7576/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБолотова Є.В., Левенця Б.Б.
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» Крилової Олени Леонідівни на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2020 року /суддя Керекеза Я.І./

у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вимогами та просив стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № б/н від 11.04.2012 в розмірі 34434 грн. 92 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 12433 грн. 93 коп., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 7582 грн. 68 коп., нарахованої пені за прострочене зобов`язання - 11702 грн. 36 коп., заборгованості за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 600 грн. 00 коп., штрафу (фіксована частина) - 500 грн. 00 коп., штрафу (процентна складова) - 1615 грн. 95 коп. Також просить стягнути з відповідача судовий збір в сумі 1921 грн. 00 коп., сплачений при подачі заяви до суду.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором б/н від 11.04.2012 в розмірі 5000 грн. 00 коп. та судовий збір в розмірі 278 грн. 90 коп. /а.с. 53-56/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати, позов задовольнити у повному обсязі.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що відповідач своїм підписом під анкетою-заявою висловила згоду на укладення договору приєднання, ознайомилась і погодилась на умови та правила надання банківських послуг, тобто сторонами було досягнуто усіх істотних умов договору. Відсутність підпису позичальника під умовами та правилами надання банківських послуг не свідчить про те, що вона не була з ними ознайомлена. Зміна тарифів, зокрема розміру процентної ставки, також передбачена умовами та правилами надання банківських послуг, з вимогою про розірвання договору відповідач не зверталась, продовжуючи користування кредитними коштами, а отже прийняла тарифи. Судом першої інстанції не перевірено належним чином розрахунку заборгованості та не надано оцінки користуванню відповідачем кредитними коштами, що підтверджується банківською випискою, яка має статус первинного документа та додатково свідчить про погодження з умовами договору. Наголошувала, що позичальнику було встановлено кредитний ліміт в розмірі 15000 грн, відповідач не оспорює факту укладення договору та його умови.

Відповідач ОСОБА_1 повідомлялась про розгляд справи в порядку письмового провадження, повідомлення про розгляд справи отримала 22.05.2020 р., з відзивом на апеляційну скаргу не зверталась.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що на підтвердження укладення кредитного договору позивачем надана копія анкети-заяви (а.с. 13) про приєднання відповідача до Умов та Правил надання банківських послуг, з якої вбачається, що ОСОБА_1 підписала вищезазначену анкету-заяву 11.04.2012.

Крім того, представником позивача подано до суду копії наступних документів: розрахунки заборгованості відносно ОСОБА_1 станом на 31.05.2015 та 18.09.2019, які підписані від імені представника банку без зазначення прізвища, імені та по батькові останнього та його посади ( а.с. 7-12 ); витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 14); Витяг із Умов і правил надання банківських послуг ( а.с. 15-31 ).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно керувався нормами ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України про те, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами); ст.ст. 626, 628 цього Кодексу про те, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства; ч. 1 ст. 638 ЦК України яка визначає, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди; ст. 1054 ЦК України яка встановлює, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти та ст. 1055 цього Кодексу, про те, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Також суд першої інстанції вірно керувався вимогами ч.8 ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» про те, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача; ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; положеннями ст. 83 ЦПК України якою визначено, що позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що розрахунок заборгованості, наданий позивачем (а.с.7-12), не містить даних про вид договору, реквізитів розрахункових рахунків чи виду та номеру платіжної картки, на якому (якій) виникла заборгованість; не містить також даних про наявність на день підписання анкети-заяви, кредитного ліміту в розмірі, вказаному в позові (10110 грн); не містить підпису відповідальних осіб та не скріплений печаткою банку, а відтак не може бути належним та допустимим доказом у справі. Виписок із особового рахунку відповідача про рух коштів суду першої інстанції позивачем не надано. Таким чином, розрахунок заборгованості, доданий до позовної заяви, не може підтверджувати існування боргу, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та відповідно не може підтверджувати існування тих чи інших операцій.

Аналізуючи зміст анкети-заяви, суд першої інстанції також дійшов обґрунтованих висновків про відсутність будь-яких умов, які є істотними для кредитного зобов`язання, зокрема: відсутня умова про надання позивачем тієї чи іншої суми, про обов`язок повернення цих коштів відповідачем, відсутні дані про вид договору, реквізити розрахункових рахунків, номер платіжної карти, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, не зазначена процентна ставка. Таким чином, анкета-заява не дає однозначного уявлення про істотні умови кредитного договору, який укладається, фіксує лише намір отримати картку кредитну з бажаним кредитним лімітом 5000 грн.

Витягом з Тарифів банку та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

Додана до позову роздруківка витягу з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містить будь-яких позначок, які б вказували на ознайомлення відповідача із саме цими за змістом Умовами та Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку.

Крім того, у анкеті-заяві не ідентифіковано, що Умови та Правила надання банківських послуг, додані до позову, є чинними на момент підписання відповідачем анкети-заяви і що саме з ними він був ознайомлений.

Таким чином, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Дійшов вірних висновків суд першої інстанції щодо того, що неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (11.04.2012) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (17.12.2019), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем доведено фактичне отримання та використання позичальником коштів в межах суми основного боргу в розмірі 5000 грн. 00 коп., які в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Доводи апеляційної скарги про використання кредитних коштів в межах кредитного ліміту 15 000 грн, колегією суддів не приймаються з огляду на їх недоведеність апелянтом.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апелянтом причин, що об`єктивно не залежали від нього, для подання нових доказів до суду апеляційної інстанції, не вказано, у зв`язку з чим відсутні підстави для прийняття нових доказів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, а саме виписки по рахунку та довідки по кредитному ліміту.

При цьому, доводи апеляційної скарги про відсутність оскарження умов кредитного договору відповідачем, суд не розцінює як погодження з ними, оскільки це право особи. Доказів про сплату відсотків пені або штрафів, що могли б свідчити про визнання їх розміру, позивачем не надано.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» Крилової Олени Леонідівни на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2020 року - залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: