ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2687/20 Справа № 201/1276/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

при секретарі - Пивоваровій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 листопада 2019 року

у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року комунальне підприємство «Дніпроводоканал» (далі КП «Дніпроводоканал») Дніпровської міської ради звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення.

Позовна заява мотивована тим, що вони надають ОСОБА_1 , який є власником, проживає та зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , послуги водопостачання, але останній їх не сплачує, у зв`язку із чим станом

на 01 січня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 18 955 грн 63 коп.

Посилаючись на ці обставини, просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення у розмірі 28 992,55 грн., з урахуванням інфляційного збільшення суми боргу у розмірі 8 862, 19 грн. та 3 % річних у розмірі 1 174,73 грн.

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що повірку лічильника холодної води, який встановлений в його квартирі повинен робити КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради за власний рахунок, тому нарахування заборгованості за ці роки, протягом яких повірка лічильника холодної води не здійснювалася, з розрахунку діючих тарифів та кількості зареєстрованих осіб, є неправомірною.

Посилаючись на ці обставини, просив суд зобов`язати КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради провести повірку лічильника холодної води, здійснити перерахунок заборгованості, стягнути з КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради на його користь моральну шкоду у розмірі 28 992,55 грн, майнову шкоду у розмірі витрат, пов язаних з розглядом справи, вирішити питання про судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада

2019 року позов КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради суму заборгованості по оплаті послуг з водопостачання станом на 01 січня 2016 року з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат у розмірі 28 992,55 грн.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до діючого законодавства України, нарахування за послуги водопостачання та водовідведення за адресою: АДРЕСА_2 з 26 березня 2009 року здійснювалося згідно встановлених норм та тарифів по кількості зареєстрованих осіб без врахування показань лічильника. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову та виходячи із встановлених по справі фактичних обставин (відсутність договору між сторонами по справі, невключення до тарифу по оплаті послуг водопостачання та водовідведення роботи з періодичної повірки лічильника в квартирі АДРЕСА_1 ), та в контексті наведених вище норм діючого законодавства, суд першої інстанції вважав, що зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічних позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно і неправильно оцінені обставини у справі, які мають важливе значення, а також невірно визначені спірні правовідносини, в матеріалах справи наявна заява КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради про закриття провадження у справі за позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення (т.2 а.с.125). Вважає, що періодична повірка, обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж квартирних засобів обліку проводиться за рахунок виконавця послуг. Дії КП «Дніпроводоканал» щодо не допуску до експлуатації, зняття з обліку лічильника холодної води, нарахування заборгованості за встановленими нормами споживання є неправомірними діями останнього, які завдали йому моральної шкоди. Судами не взято до уваги його сумлінне виконання обов`язків щодо оплати наданих послуг протягом 2003-2016 років відповідно до наданих ним квитанцій, припис прокурора міста до КП «Дніпроводоканал» про усунення порушень закону.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з урахуванням наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про склад сім`ї та місце реєстрації та довідкою адресно-довідкового підрозділу Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області (а.с. 6, 16).

Станом на 01 січня 2016 року у вказаній квартирі значиться заборгованість по оплаті послуг водопостачання та водовідведення в сумі 18 955,63 грн. Ця сума нарахована за період з 26 березня 2009 року, протягом якого повірка лічильника холодної води не здійснювалася, з розрахунку діючих тарифів та кількості зареєстрованих осіб. Разом з інфляційним збільшенням суми боргу на 8 862,19 грн та 3 % річних в сумі 1 174,73 грн грн., сума заборгованості становить 28 992,55 грн. (а.с. 8-12).

В обґрунтування позовних вимог КП «Дніпроводоканал» зазначав, що ОСОБА_1 , будучи власником, користувачем і споживачем послуги водопостачання та водовідведення, їх не оплачує, тому, станом на 01 січня 2016 року утворилась заборгованість, у зв`язку з непроведенням повірки лічильника холодної води.

Звертаючись до суду з зустрічним позовом ОСОБА_1 посилався на те, що повірку лічильника холодної води, який був встановлений в його квартирі та введений в експлуатацію згідно з актом прийому в експлуатацію засобів обліку холодної води від 30 вересня 2003 року (прилад обліку - лічильник типу СК-15, заводський номер 3154872), має виконати КП «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради, за власний рахунок. Між тим, у визначений термін періодична повірка лічильника не проводилась, та в подальшому вказаний лічильник було знято з обліку у базі даних позивача, що і стало підставою для нарахування вказаної заборгованості.

ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача із заявами до їх неправомірних дій, проте отримував лише відповіді з численним посиланням на підзаконні нормативні акти.

Відповідно до частини другої статті 28 Закон України «Про метрологію та метрологічну діяльність» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці через міжповірочні інтервали, порядок встановлення яких визначається нормативно-правовим актом центрального органу виконавчої влади у сфері метрології. Підприємства, організації та фізичні особи зобов`язані своєчасно (з урахуванням установлених міжповірочних інтервалів) подавати засоби вимірювальної техніки на повірку.

Частиною третьою статті 28 зазначеного Закону встановлено, що порядок подання фізичними особами, що не є суб`єктами підприємницької діяльності, - власниками засобів вимірювальної техніки (результатами вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) на періодичну повірку цих засобів та оплати за роботи, пов`язані з повіркою, встановлюються Кабінетом Міністрів України. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому я демонтаж, транспортування та монтаж) зазначених засобів вимірювальної техніки здійснюються за рахунок підприємств і організацій, які надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання.

Згідно з частиною четвертою статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, здійснюються за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Відповідальність за своєчасність проведення періодичної повірки, обслуговування та ремонту (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиті електричну і теплову енергію, газ і воду), що є власністю фізичних осіб, покладається на суб`єктів господарювання, що надають послуги з електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Періодична повірка проводиться за рахунок тарифів на електро-, тепло-, газо- і водопостачання. Порядок подання таких засобів на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, а також порядок оплати за періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Порядок надання комунальних послуг, права та відповідальність споживачів і виконавців цих послуг регламентується Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила № 630).

Пунктами 9, 30, 32 Правил № 630 передбачено, що квартирні засоби обліку води і теплової енергії беруться виконавцем на абонентський облік, а їх періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) проводяться за рахунок виконавця, до обов`язків якого входить контроль міжповіркових інтервалів, повірка квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, в той час як обов`язком споживача є своєчасна оплата наданих послуг за цінами і тарифами, встановленими згідно з вимогами законодавства.

Оскільки ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, виконавцем яких є КП «Дніпроводоканал», тому саме підприємство несе відповідальність за своєчасну повірку засобу обліку води, встановленого у квартирі позивача, його обслуговування і ремонт, в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 229/1539/17 (касаційне провадження № 61-27909сво18).

За таких обставин, у спірний період (до 01 січня 2016 року) проведення періодичної повірки, обслуговування і ремонту квартирних засобів обліку води, що були власністю фізичних осіб результати вимірювань яких використовуються для здійснення розрахунків за спожиту для побутових потреб воду, повинні були здійснюватись за рахунок суб`єктів господарювання, що надають послуги з водопостачання.

У порушення зазначених вимог процесуального закону, суд першої інстанції не врахував правових висновків Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 229/1539/17, за змістом яких, включення до тарифів плати за повірку приладів обліку води, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки, не залежить від дій ОСОБА_1 оскільки стосується правових взаємовідносин КП «Дніпроводоканал», як виконавця послуг та органів державної влади і місцевого самоврядування, а ОСОБА_1 має право на безоплатну повірку, обслуговування і ремонт засобу обліку води. При цьому, не дав оцінки тому, що останній згідно із законом має право на безоплатну повірку, обслуговування і ремонт засобу обліку води. Суд першої інстанції не врахував, що не проведення повірки встановленого лічильника споживання води, само по собі не є підставою для оплати води за нормами споживання, які застосовуються у разі відсутності приладу обліку у квартирі.

Отже, передчасними є висновки суду про доведеність первісних позовних вимог КП «Дніпроводоканал», залишивши поза увагою, що ОСОБА_1 неодноразово звертався із заявами до їх неправомірних дій та просив здійснити перерахунок за надані послуги.

Таким чином, суд першої інстанції вищезазначеного не врахував та помилково ухвалив рішення про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічного позову в зазначеній частині.

З урахуванням викладеного, обраний ОСОБА_1 спосіб захисту своїх прав, а саме захист його прав, як споживача та зобов`язання КП «Дніпроводоканал», як виконавця послуг з водопостачання та водовідведення, вчинити певні дії, зокрема, проведення перерахунку плати за водопостачання та водовідведення, не суперечить положенням статті 16 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що зустрічний позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, в частині зобов`язання КП «Дніпроводоканал» провести повірку лічильника холодної води за власний рахунок, та здійснити перерахунок нарахувань за послуги водопостачання та водовідведення по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім я ОСОБА_1 .

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стосовно завданої майнової шкоди КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради, внаслідок ненадання доказів на підтвердження, що вказана сума була витрачена саме з вини підприємства.

Крім того, не заслуговують увагу доводи апеляційної скарги вчастині стягнення моральної шкоди, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 9 листопада 2016 року у справі № 6-1575цс16.

Згідно з положеннями частини 1 статті 1167 ЦК України, яка регулює позадоговірні (деліктні) відносини, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність дій її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача та вини останнього в її завданні. Особа звільняється від відповідальності щодо відшкодування моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. З`ясуванню підлягає: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, ухвалене судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позову КП «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради та часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_1 .

Частиною 1 та 2 статті 141 передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ч. 5 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно ч. 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Отже, з Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, а саме судовий збір за подання позову та апеляційної скарги у розмірі 3 169,40 грн.(1 102, 40 грн. + 2 067 грн.).

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 листопада 2019 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпропетровської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Зобов`язати Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» провести повірку лічильника холодної води типу СК-15, заводський №3154872 за власний рахунок.

Зобов`язати Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» здійснити перерахунок нарахувань за послуги водопостачання та водовідведення по особовому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім я ОСОБА_1

Стягнути з Комунальне підприємство «Дніпроводоканал» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 169,40 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида