Справа № 450/2863/19 Провадження № 2/450/474/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

"25" березня 2020 р. Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук І. І.

при секретарі Білецька А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідачів на користь позивача 55845,00 (десять тисяч гривень 00 копійок) гривень моральної шкоди; покласти на відповідачів понесені судові витрати.

В обґрунтування позову, ОСОБА_1 покликається на те, що 12 травня 2008 року Пустомитівський районний суд Львівської області (справа № 1316/2-107/12) визнав за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину будинку будинку АДРЕСА_1 . На даний час в даному будинку проживає його колишня дружина ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_3 , які створюють йому перешкоди у користуванні будинком, не пускають його навіть на прибудинкову територію. На його прохання передати йому примірники ключів від господарства не реагують. На його письмові заяви - вимоги не чинити йому перешкод у користуванні будинком не реагують. 05 липня 2015 року Пустомитівський районний суд Львівської області відкрив провадження у справі № 450/1552/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ земельної ділянки, що обслуговує будинок. Судом призначена земельно-технічна експертиза, але експерт досі не може її провести, оскільки відповідачі перешкоджають експертові, не дають доступу до будинку.

31 січня 2018 року Пустомитівський районний суд Львівської області ухвалив рішення у справі № 450/2953/16-ц, яким зобов`язав відповідачів не чинити перешкоди у користуванні позивачу будинком, проте позивач зазначає, що відповідачі не пускають його до будинку, співвласником якого він є. Виконавчий лист позивач не подавав, оскільки не мав грошей на сплату авансового внеску, який становив тоді 3 200, 00 грн. За два виконавчі листи позивач зазначає, що мав би заплатити 6 400, 00 грн., проте 15 травня 2019 року Конституційний Суд України визнав неконституційним положення ч. 2 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», що стосується сплати авансового внеску, тому 20 травня 2019 року позивач подав виконавчі листи до Пустомитівського районного відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області, але рішення досі не виконане. Позивач на обґрунтування своїх позовних вимог покликається на ч. 3 ст. 386 ЦК України «власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди» та на ч. 1 ст. 1190 ЦК України «особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим». Позивач вказує, що внаслідок спільних і неправомірних дій відповідачів позивачу заподіяна моральна шкода, яка полягає у тому, що цей будинок є єдиним житлом позивача, він немає у власності іншого житла і понад 10 років позбавлений можливості користуватися своїм будинком, і змушений поневірятися по найманих квартирах, він також позбавлений домашнього затишку та спокійного життя, наймане житло завжди тимчасове, завжди дороге, завжди з обмеженнями щодо вільного облаштування на свій смак. За останні десять років позивач змінив п`ять помешкань, і вказує на те, що таке життя завдає йому постійного дискомфорту та не надає ніякої стабільності. Також позивач вказує на те, що його доходи не дозволяють йому придбати нове житло, оскільки він ніде не працює, а з 2017 року отримує пенсію як інвалід третьої групи.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги також тим, що на нього находить сум та тривога за його майбутнє, а також він витратив багато грошей на експертизу, адвоката, оренду житла. Судовий захист триває дуже довго та й не гарантує повного відновлення його становища. Позивач вказує, що він не має можливості подати до суду висновок судово-психологічної експертизи, оскільки його вартість становить 10 434, 00 грн. (десять тисяч чотириста тридцять чотири гривні 00 коп.), що у кілька разів перевищує середню місячну заробітну плату у Львівській області. Оскільки позивач 27 вересня 2016 року офіційно звернувся до відповідачів з вимогою не чинити перешкоди, тому розмір моральної шкоди він визначає за період з 27 вересня 2016 року по 27 вересня 2019 року. Кожен день порушення його прав він оцінює у потрійному розмірі неоподатковуваного мінімуму, а тому за три повні роки позивач вимагає від відповідачів: 17, А х 3 х 365 х 3 = 55 845, 00 грн. (п`ятдесят п`ять тисяч вісімсот сорок п`ять гривень 00 коп.).

24.09.2019 року провадження у справі відкрито загальне позовне провадження.

20.01.2020 року підготовче судове засідання закінчено та справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача подав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяв, просить позов задоволити у повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися повторно, хоч належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи про причини своєї неявки суд не повідомили, відзиву та заяв про розгляд справи без участі відповідачів чи відкладення розгляду справи до суду від них не надходило.

Проаналізувавши матеріали цивільної справи, з`ясувавши думку позивача висловлену у письмовій заяві, суд вважає, що існує достатньо підстав визначених ст. 280 ЦПК України для проведення судового розгляду справи, без участі відповідача, у відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, за наявними у ній доказами та ухвалення за його результатом заочного рішення, відповідно ст. 282 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.07.2017 року судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить 1/2 частина житлового будинку під АДРЕСА_1 , а саме наступні приміщення: на першому поверсі: житлова кімната, літ.1-1, площею 32,6 кв.м.; гаражем, літ.ІІ, площею 25,1 кв.м.; на другому поверсі: житлова кімната, літ. 1-8, площею 18,1 кв.м.; житлова кімната, літ. 1-9, площею 32,6 кв.м., а всього загальною площею першого поверху 57,7 кв.м. та другого поверху 50,7 кв.м.

Згідно з ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник вправі вільно розпоряджатись своєю власністю.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Судом встановлено, що 27.09.2016 року позивач звернувся до відповідачів з листом-вимогою усунути перешкоди у користуванні належною йому на праві власності 1/2 частиною житлового будинку під АДРЕСА_1 . Проте доказів виконання вимог зазначених у листі позивача суду не було представлено.

Судом також встановлено, що Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 жовтня 2017 року було призначено судову будівельно-технічну експертизу, проте згідно повідомлення № 5616 Львівського НДІСЕ Міністерства юстиції України проведення експертизи було неможливе у зв`язку з тим, що експерт не був допущений для проведення огляду відповідачами.

Окрім того, рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 січня 2018 року було зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_4 у користуванні житлом. Судом встановлено, що рішення суду відповідачами не виконується. Позивач неодноразово намагався потрапити до свого житла, однак не зміг, у зв`язку із тим, що відповідачі поміняла замки до хвіртки, а на подвір`ї злий пес, тим самим йому чиняться перешкоди у користуванні житлом.

Відповідачі в судове засідання для пояснень своїх дій не з`являються, також суду не було надано жодних доказів, які б спростували обґрунтування твердження позивача.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, а також ст. Протоколу № 1 до неї передбачають право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватись своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Положеннями статті 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. При цьому власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном .

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Суд встановив, що відповідачі порушуючи права власності позивача, а саме обмеження у здійсненні права володіння, користування та розпоряджання своїм майном спричинили позивачу моральну шкоду, яка виражається в тому, що позивач позбавлений проятгом десяти років спокійного життя, він не має іншого власного житла і змушений постійно винаймати житло, позивач позбавлений домашнього затишку та перебуває у постійному дискомфорті.

Також судом встановлено, згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серія 12 ААА № 841737, ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи, та відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 позивач отримує пенсію тому інших доходів немає, а отже позбавлений можливості придбати власну квартиру. Позивач втрачаючи можливість жити в власному будинку отримує постійний стрес та дискомфорт та перебуває у постійні тривозі за своє майбутнє. Оскільки позивач не має достатньо коштів для придбання власного нового житла він змушений постійно вести боротьбу за власне помешкання, яке належить йому на праві приватної власності.

Відповідно до Постанови пленуму ВСУ №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.

Згідно стаття 1167 ЦК Україн и, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Оскільки судом встановлено, що згідно Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 січня 2018 року, зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити перешкод у користуванні житловим будинком, а саме 1/2 частиною житлового будинку, яка належить на праві власності ОСОБА_1 , проте зазначені вимоги відповідачами не виконуються, суд приходить до висновку, що своїми діями відповідачі порушуючи право власності позивача завдають йому моральної шкоди.

Згідно із загальними підставами цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність шкоди, протиправність її заподіювача, наявність причинового зв`язку між шкодою та діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

При відшкодуванні моральної (немайнової) шкоди позивачем має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Стаття 1190 ЦК України передбачає, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Позивач та представник позивача в позовних вимогах обґрунтовано зазначає, що саме діями відповідача позивачу було завдано моральної шкоди, однак, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди, з врахуванням характеру, обсягу та тривалості моральних страждань, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 10000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку зі звільненням позивача від сплати судового збору при подачі позову, суму судового збору у розмірі по 768,40 гривень слід стягнути з відповідачів солідарно в дохід держави.

За зммістом ст. 141 ЦПК України з відповідачів в користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені сплачені останнім судові витрати.

Разом з тим суду не представлено доказів понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а тому вимога про стягнення таких з відповідачів задоволенню не підлягає.

Керуючись, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 23, 316, 317, 319, 321, 1167, 1190 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 11, 13, 141, ч. 2 ст. 247, 258, 259, 263-265, 273, 280-284 ЦПК України,суд, -

В И Р І Ш И В :

позов ОСОБА_5 - задоволити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) 10000,00 (десять тисяч гривень 00 копійок) ривень моральної шкоди.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ) в дохід держави 768,40 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд судового рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків встановлених ст.ст. 284, 288 ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційної скарги.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 25.03.2020 року.

СуддяІ. І. Мельничук