ПОСТАНОВА

Іменем України

06 серпня 2020 року м. Кропивницький

справа № 404/6546/19

провадження № 22-ц/4809/955/20

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Карпенка О. Л.

за участі секретаря - Тимошенко Т. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 квітня 2020 року у складі судді Мохонько В. В. і

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі - ГУ ПФУ в Кіровоградській області) та просив:

-визнати за ним право власності на суму недоплаченої йому відповідачем, щомісячно, суми пенсії за період з 01.11.2011 по 13.09.2019 в загальній сумі 501 117 грн 12 коп;

-стягнути з відповідача на свою користь суму недоплаченої йому пенсії в розмірі 501 117 грн 12 коп;

-стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в сумі 500 000 грн.

Позовна заява мотивована тим, що постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14.06.2019 по справі № 404/2725/18 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , щодо виплати йому ГУ ПФУ в Кіровоградській області суми недоплаченої йому пенсії за період з 04.11.2017 по цей час.

Суд вказав, що сума невиплаченої відповідачем пенсії за період з 10.10.2011 по 04.11.2017 є власністю ОСОБА_1 та його матеріальним інтересом, який захищається Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції з захисту прав людини та основоположних свобод, а тому примусове стягнення суми недоплаченої позивачу пенсії, яка знаходиться у відповідача, провадиться в порядку відповідних статей Цивільного кодексу України та Цивільного процесуального кодексу України.

Вказаною постановою встановлено, що станом на 01 листопада 2011 року, відповідач повинен був сплачувати ОСОБА_1 пенсію в розмірі 6 885 грн 90 коп.

Внаслідок незаконного та самочинного зменшення відповідачем в жовтні 2011 року розміру пенсії позивача до суми 1 665 грн 93 коп, починаючи з 01.11.2011 по 04.11.2017 відповідач недоплачував ОСОБА_1 щомісячно, суму 5 219 грн 97 коп.

За період впродовж 72 місяців сума недоплаченої пенсії, яку утримує відповідач, становить 375 837 грн 84 коп.

Оскільки відповідач умисно ухиляється від виконання вищевказаної постанови, відповідач повинен виплатити позивачу недоплачену суму пенсії також за період з 04.11.2017 по дату набрання законної сили рішенням суду, яка орієнтовно становить 125 279 грн 28 коп.

Загальна сума недоплаченої пенсії становить 501 117 грн 12 коп та буде збільшуватись з кожним наступним місяцем.

Невиконанням постанови Третього апеляційного суду від 14.06.2019 відповідач наносить позивачу велику матеріальну та моральну шкоду в розмірі 500 000 грн, оскільки ОСОБА_1 є військовим інвалідом другої групи пов`язаної із виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи і потребує постійного дорогого лікування, стороннього догляду та дорогих ліків.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 квітня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що вимога позивача щодо визнання права власності за ним на суми недоплаченої пенсії та її стягнення за період з 01.11.2011 по 13.09.2019 в сумі 501 117,12 грн є безпідставною та необґрунтованою, так як позивач за вказаний період отримав усі нараховані йому ГУ ПФУ у Кіровоградській області пенсійні виплати.

Окрім того, заявлена позивачем сума до виплати в розмірі 501 117,12 грн жодними доказами не обґрунтована та не підтверджена, а розрахунки позивача, які додані до позовної заяви, не підтверджені жодними доказами та є лише його самостійними математичним підрахунками.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14.06.2019 позовні вимоги за період з 10.10.2011 по 04.11.2017 залишено без розгляду, а будь-якого рішення суду, яким би було зобов`язано ГУ ПФУ в Кіровоградській області здійснити нарахування пенсії за вказаний період не ухвалювалось.

Розрахунок розміру пенсії (основного розміру, надбавок, доплат та підвищень) належить до повноважень територіальних органів ПФУ.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 500 000 грн, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено факт завдання моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями відповідача та не надано доказів наявності моральної шкоди.

Також, суд першої інстанції зазначив, що позовні вимоги за період з 01.11.2011 по 10.09.2016 задоволенню не підлягають з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 квітня 2020 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішенням суду першої інстанції порушено матеріальні та процесуальні права позивача.

Посилання суду на порушення ОСОБА_1 строків позовної давності є безпідставними, з огляду на те, що законодавцем встановлено відсутність будь-яких строків позовної давності та строків звернення до суду по відшкодуванню шкоди, завданої ядерними випромінюванням.

Суд першої інстанції в своєму рішенні дослівно процитував рішення судів по іншій справі № 340/2029/19, яка не має ніякого відношення до позовних вимог в даній справі.

Судді Третього апеляційного адміністративного суду, діючи під адміністративним тиском, винесли завідомо неправосудну постанову від 07 лютого 2020 року, розраховуючи на свою безкарність, оскільки Верховний Суд не розглядає касаційних скарг на рішення судів, які винесені судами в порядку спрощеного позовного провадження.

Посилання на вказану постанову є великим процесуальним порушенням, а твердження суду першої інстанції про те, позивач не має права на недораховані та не виплачені відповідачем пенсії за період з 01.11.2011 по 04.11.2017 є придуманим припущенням внаслідок перекручення правового смислу статті 1 Першого протоколу.

Окрім того, судом першої інстанції проігноровано обставини встановлені в постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 14.06.2019, в якій вказано, що суми не донарахованої та невиплаченої пенсії за період з 01.11.2011 по 04.11.2017 є майном ОСОБА_1 та стягуються з відповідача, який незаконно утримує у себе грошові кошти, в порядку цивільного позовного провадження судом загальної юрисдикції.

Розрахунок заборгованості відповідача міститься в матеріалах справи та вирахуваний спеціалістами Пенсійного фонду України в м. Київ за клопотаннями Кіровоградського осередку Всеукраїнської спілки ліквідаторів - інвалідів «Чорнобиль - 86» та керівництва цієї спілки.

Відповідачем вказаний розрахунок не заперечувався та не надавався контррозрахунок, що вказує на його згоду з сумою заборгованості.

Залишаючи без задоволення клопотання позивача про залучення до розгляду справи відповідного спеціаліста по розрахунках суми пенсії та про призначення судово-економічної експертизи, суд першої інстанції відійшов від принципу повноти та всебічності розгляду справи.

Судом першої інстанції не враховано та не вказано, що позивач має всі права на стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки він є інвалідом другої групи, переніс інфаркт та інсульт, користується сторонньою допомогою членів сім`ї, а протизаконні дії відповідача призвели до різкого погіршення стану здоров`я.

Від ГУ ПФУ в Кіровоградській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити в силі та відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача адвокат Пантелеєв О. М. підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області в судове засідання апеляційного суду не з`явився про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з судовою повісткою.

Відповідно до положень ч.1 ст.372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про дату, час і місце розгляду справи повідомлене належним чином, суд вирішив розглянути справу без його участі, що відповідає положенням ст.372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню, а провадження у справі закриттю з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та отримує пенсію з 30.10.1997 по інвалідності ІІ групи, в розмірі фактичних збитків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Постановою Кіровського районного суду від 15.04.2011, залишену без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.03.2012., визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді, пов`язані з відмовою виплачувати ОСОБА_1 пенсію в розмірі, меншому, ніж передбачено ст. 50, ч.4 ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в м. Кіровограді призначити ОСОБА_1 державну пенсію та додаткові пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, інваліду ІІ групи у відповідності з вимогами встановленими ст. 50, п.4 ст. 54, п.3 ст. 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з розрахунку державної пенсії у розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій за віком для непрацездатних громадян щомісячної додаткової за шкоду, заподіяну здоров`ю з розрахунку 75% мінімальної пенсії за віком, розрахованої з урахуванням визначеного ч.1 ст. 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з 22.04.2010, з урахуванням суми пенсії, що ним отримані за вказаний період.

04 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, по якому просив визнати неправомірним та скасувати розпорядження відповідача від 10.10.2011 та від 04.11.2011 по пенсійній справі № 169411, пункт 1.13 витягу із Протоколу №10 від 26.12.2011 засідання Комісії з питань призначення та виплати пенсій про зменшення розміру пенсії по інвалідності до розмірів фактичних збитків, починаючи із листопада 2011 року, визнати неправомірними та скасувати накази про переведення недоплаченої частини пенсії в положення соціальної допомоги із наступним припиненням виплати цієї соціальної допомоги; відновити з 01.11.2011 розмір його пенсії в розрахунках і порядку виплати, які встановлені в постанові від 15.04.2011 Кіровського районного суду м. Кіровограда по справі № 2-а-1573/11 та починаючи з листопада 2011 року по даний час здійснити доплати недоплаченої суми пенсії.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.08.2018 в задоволенні позову було відмовлено.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 14.06.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.08.2018 задоволено частково, рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 14.08.2018 скасовано, прийнято нову постанову, якою позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо переведення на мінімальний розмір пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області відновити з 04.11.2017 розмір пенсії ОСОБА_1 , встановлений постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15.04.2011 у справі №2а-1573/11, з урахуванням всіх підвищень до пенсії, передбачених державою з 04.11.2017 для громадян, що постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи, з урахуванням компенсації за втрату частини доходу та з урахуванням вже виплачених сум пенсій.

Позовні вимоги за період з 10.10.2011 по 04.11.2017 залишено без розгляду, в задоволенні інших вимог відмовлено (а. с. 2-6).

Постановою Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16.10.2019 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання неправочинними та незаконними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо відмови в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 пенсії за період із 01.01.2014 по 02.08.2014 в порядку встановленому постановою від 15.04.2011 Кіровського районного суду міста Кіровограда по адміністративній справі № 2а-1573/11 із застосуванням виключно ст. ст. 50, 54 Закону України №796-ХІІ "Про статус та соціальний захист громадян, що постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не інших підзаконних актів.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 недоплачену пенсію за період із 01.01.2014 по 02.08.2014 яка утворилася із різниці між розміром пенсії, який встановлений ОСОБА_1 постановою від 15.04.2011 Кіровського районного суду міста Кіровограда по справі № 2а-1573/11, та сумою фактично виплаченої пенсії, а решту позовних вимог залишено без задоволення (а. с. 113-116).

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 07.02.2020 апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року в адміністративній справі №340/2079/19 задоволено частково.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року в адміністративній справі №340/2079/19 скасовано.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії залишено без розгляду з підстав пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом (а. с. 117-118).

Відповідачем здійснено виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 14.06.2019 по справі № 404/2725/18 та проведено перерахунок відновлення розміру пенсії позивача з подальшими перерахунками, внаслідок чого розмір пенсії позивача з 01.12.2019 становить 12 416,90 грн.

В лютому 2020 розмір пенсійної виплати позивача становить за рішенням суду 12 416,90 грн.

На виконання вищевказаного рішення проведено перерахунок та донарахування розміру пенсійної виплати внаслідок чого ОСОБА_1 в березні 2020 року окрім розміру пенсії 15 037,70 грн. (14 987,70 + 50 = 15 037,70 грн.) отримає доплату в сумі 21 731,68 грн. за період з 14.06.2019 по 29.02.2020.

За період з 04.11.2017 по 13.06.2019 сума нарахування становить 152 724,30 грн.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Стаття 19 ЦПК України визначає, що у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, що виникають із приватноправових відносин, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Пунктом 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Основною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Таким чином, вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі залежить від характеру спірних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ПФУ є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів ПФУ, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом ПФУ.

Кошти ПФУ відповідно до статті 73 Закону № 1058-IV використовуються на: виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи ПФУ; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів ПФУ.

Відповідно до пункту 1 Положення про управління ПФУ в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління ПФУ від 22 грудня 2014 року № 28-2 управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду) є територіальними органами ПФУ. Управління ПФУ підпорядковуються ПФУ та безпосередньо відповідним головним управлінням ПФУ в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління ПФУ), що разом з цими управліннями утворюють систему територіальних органів ПФУ.

Основними завданнями управління ПФУ є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; виконання інших завдань, визначених законом (пункт 3 зазначеного Положення).

Відповідно до підпунктів 7, 8 пункту 4 Положення управління ПФУ відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів ПФУ та інших джерел, визначених законодавством.

Отже, відповідно до покладених завдань і функцій ПФУ є суб`єктом владних повноважень у сфері нарахування та виплат пенсій, а спори, що виникають між учасниками цих відносин, є публічно-правовими, тому їх вирішення належить до юрисдикції адміністративних судів.

ОСОБА_1 заявлено вимоги про визнання права власності та стягнення недоплачених сум пенсій за період із 01.11.2011 по 13.09.2019 з суб`єкта владних повноважень та відшкодування моральної шкоди.

По суті, вказані вимоги ОСОБА_1 є вимогами про стягнення ненарахованої й недоплаченої суми пенсії, а відповідачем за цими вимогами є Головне управління Пенсійного фонду України - суб`єкт владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, тобто орган, уповноважений здійснювати нарахування і виплату пенсії позивачу.

Тобто за вказаними позовними вимогами між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій з приводу стягнення недоплаченої пенсії.

За таких обставин суд приходить до висновку, що зазначені позовні вимоги виникли з публічно-правових відносин за участю органу державної влади як суб`єкта владних повноважень, а тому повинні розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 750/1668/17 (провадження № 14-599цс18) та від 03 липня 2019 року у справі № 750/1591/18-ц (провадження № 14-261цс19).

Також, відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Вимога ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди пов`язана з бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, а саме не виконання постанови Третього апеляційного адміністративного від 14.06.2019.

Оскільки позов ОСОБА_1 стосується неправомірної бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаної з невиконанням судового рішення, ухваленого у порядку адміністративного судочинства і його вимога про відшкодування моральної шкоди пов`язана з вимогою про стягнення недоплаченої суми пенсії, така вимога також повинна розглядатися у порядку адміністративного судочинства.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 522/3454/16-ц (провадження № 14-6цс18).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на зміст позовних вимог ОСОБА_1 , не врахували зазначені норми процесуального права та висновки Верховного Суду, не дослідивши питання юрисдикційності спору, помилково розглянув справу по суті в порядку цивільного судочинства.

За приписами п. 4 ч. 1 ст. 374, ч. 1, 2 ст. 377 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково, із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених ст. 255 та 257 ЦПК України.

Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених ст. 19 - 22 ЦПК України, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки судом першої інстанції при розгляді даної справи не враховано, що вирішення даного спору не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

Керуючись п. 1 ст. 255, ст. ст. 256, 377 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 квітня 2020 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про стягнення коштів закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду та протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови він може звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 10.08.2020.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко