ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1065/20
Провадження №2/477/556/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2020 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судового засідання Бітюковою С.В.,

розглянувши в м. Миколаєві у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом та встановлення факту родинних відносин,

В С Т А Н О В И В:

В червні 2020 року позивач звернувся до суду із позовом про визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок, та земельну ділянку, площею 0,20 га, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог вказував, що після смерті матері відкрилася спадщина на вказане нерухоме майно. Однак оформити її він не взмозі через ряд обставин: ділянка та будинок належали за життя його батьку ОСОБА_3 , а після його смерті їх успадкувала його дружина та мати позивача ОСОБА_2 , але не переоформила на себе спадкове майно; крім того за роз`ясненням нотаріуса неможливо оформити спадщину на будинок, оскільки в свідоцтві про право власності на нього зазначено помилково його розташування в с. Мішково-Погорілове; також не в повній мірі підтверджені родинні відносини між ним та спадкодавцями, оскільки є відмінності в написанні їх прізвищ: « ОСОБА_4 » - « ОСОБА_4 ».

Вказував, що є єдиним спадкоємцем після смерті матері і прийняв спадщину, а в правовстановлюючому документі про право власності на будинок помилково зазначено населений пункт, де розташований будинок, хоча іншими документами підтверджується його знаходження в с. Горохівка.

Тому просив встановити юридичний факт родинних відносин між ним та матір`ю і батьком та визнати за ними право власності на спадкове майно.

В судове засіданні сторони не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, надали заяви з проханням розглянути справ без їх участі, при цьому представниця позивача в своїй заяві позовом підтримала та просила його задовольнити, а представник відповідача в своїй заяві позов визнав та не заперечував проти його задоволення.

Суд, вважаючи можливим здійснити розгляд справи без участі сторін в підготовчому судовому засіданні відповідно до положень ст. 200 ЦПК України, дослідивши матеріали та докази справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , який на час смерті проживав та був зареєстрований в с-ще. Горохівка Жовтневого району (тепер має назву АДРЕСА_1 .

Після його смерті відкрилася спадщина на нерухоме та рухоме майно, зокрема на житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,20 га, розташовані за цією ж адресою.

Будинок йому належав відповідно до свідоцтва про право власності від 01 грудня 1988 року, виданого Мішково-Погорілівською сільською радою Миколаївської області.

Земельна ділянка належала йому відповідно до державного акту серії МК № 0921, виданого 06 червня 1995 року Воскресенською селищною радою Жовтневого району Миколаївської області.

Часом відкриття спадщини є день його смерті.

У разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні норми ЦК Української РСР 1963 року.

Відповідно до ст. 549 цього ж Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ч. 2 ст. 548 ЦК Української РСР 1963 року).

Відповідно до ст. 524 цього Кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Згідно зі ст. 525 та ст. 526 ЦК України 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу; місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місце знаходження майна або його основної частини.

Статтями 529 та 530 того ж Кодексу передбачено хто із осіб відноситься до першої та другої черги спадкоємців за законом, в тому числі до спадкоємців першої черги відносяться дружина та діти померлого. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Даних про те, що за свого життя ОСОБА_3 склав заповіт, не встановлено.

Відповідно до довідки Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області № 2786 від 28 листопада 2019 року на час смерті ОСОБА_1 з ним проживала його дружина ОСОБА_5 , яка таким чином прийняла спадщину і вона відноситься до спадкоємців першої черги за законом.

Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, судом не встановлено.

В той же час, вона померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і за свого життя не переоформила спадкове право власності на будинок та ділянку, отримані в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка.

Слід відмітити, постановою Верховної Ради України № 1377-VIII від 19 травня 2016 року «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області перейменовано на Вітовський.

Відповідно до довідки Воскресенської селищної ради Вітовського району Миколаївської області № 2785 від 28 листопада 2019 року з нею на час смерті ніхто не був зареєстрований.

На час смерті ОСОБА_5 діяли положення Цивільного кодексу України 2003 року (далі ЦК України).

Так, норми ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України вказують на те, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Цивільний кодекс України передбачає два види спадкування: за законом і за заповітом (ст. 1217 ЦК України).

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Оскільки заповіту ОСОБА_5 не встановлено, то спадкування після її смерті повинно здійснюватися за законом.

Відповідно до спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Вітовського нотаріального округу Миколаївської області після смерті ОСОБА_5 , позивач вчасно, в передбачений законом шестимісячний строк, звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України до спадкоємців першої черги відносяться діти, дружина та батьки померлого.

Позивач є сином померлої ОСОБА_5 і відноситься до спадкоємців першої черги за законом.

Далі, під час оформлення спадщини на земельну ділянку та будинок після смерті матері він отримав постанову про відмову у нотаріальному оформленні спадщини, оскільки: не представив належним чином оформлений правовстановлюючий документ на будинок; не зміг підтвердити родинні відносини з померлими спадкодавцями, через відмінне написання кінцівки їх прізвища, крім того що його мати, після отримання спадщини після смерті чоловіка, не переоформила її на себе, а також в свідоцтві про право власності на будинок є помилка в написанні населеного пункту, де розташований будинок.

Як вже зазначено вище позивачу необхідно підтвердити родинні відносини зі спадкодавцями.

Згідно зі ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи і про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

В ч. 1 ст. 315 цього ж Кодексу визначено які суд розглядає факти, що мають юридичне значення суд розглядає.

З положень ст. 316 ЦПК України вбачається, що у разі справи про окреме провадження повинні розглядатися спільно в одному провадженні разом з позовними вимогами. Які стосуються визнання права власності на майно. Тобто позивачем правомірно заявлено до суду прохання встановити факт родинних відносин разом з вимогою визнати за нею право власності на спадкове майно.

Згідно із паспортом заявника № 002019636, виданого 27 червня 2018 року, він має повне ім`я (ст. 28 ЦК України) ОСОБА_1 . В паспорті також зазначено, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у Воронізькій області.

Відповідно до копії свідоцтва про народження № НОМЕР_1 , виданого 16 серпня 1956 року, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у Воронізькій області. А його батьками були (записано на російській мові): батько - ОСОБА_3 , мати ОСОБА_6 .

В той же час, у свідоцтві про одруження батьків записано на російській мові, що він ОСОБА_3 одружився із ОСОБА_6 .

В той же час, в свідоцтві про смерть матері позивача серії НОМЕР_2 зазначено її прізвище на українській мові - ОСОБА_4 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть батька позивача зазначено його прізвище - ОСОБА_4 .

Тобто вбачається, що дійсно, між написанням прізвища батьків та позивача є різниця.

В той же час, виходячи зі співпадання їх прізвищ (в більшості, крім однієї букви), місця народження, місця смерті батьків, місця проживання вбачається, що померлі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були відповідно батьком та матір`ю позивача.

Крім того, право власності на спадковий будинок підтверджується свідоцтвом про право особистої власності від ІНФОРМАЦІЯ_1 грудня 1988 року, виданим ОСОБА_3 , але в ньому помилково записано, що будинок розташований в с. Мішково-Погорілове, замість с. Горохівка. Проте, перевіркою даних технічного паспорту на будинок, довідок Воскресенської селищної ради, самого свідоцтва про право власності, підтверджується, що спадковий будинок розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

У ст. 131 ЗК України, в редакції на час відкриття спадщини та розгляду справи громадяни України мають право набувати у власність земельні ділянки також і на підставі успадкування.

В результаті, дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що право власності на будинок та земельну ділянку належало законно ОСОБА_3 і після його смерті перейшло в порядку спадкування до його дружини ОСОБА_2 , а тому входило до складу спадщини після її смерті і повинно відійти спадкоємцям, які прийняли спадщину, тобто позивачу як єдиному спадкоємцю за законом, який прийняв спадщину.

Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, він не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ним права на нерухомість в порядку спадкування за законом.

Виходячи з викладеного, керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Встановити юридичний факт за яким ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку розміром 0,20 га АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня складання його повного тексту.

В судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину рішення, її повний текст складено на 30 липня 2020 року.

Суддя Р.В. Козаченко