Справа № 522/4311/20
Провадження № 2/522/4162/20
РІШЕННЯ

Іменем України

23 липня 2020 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Чернявської Л.М.,

за участі секретарі судового засідання Пейкова О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

13 березня 2020 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Мотивує вимоги тим, що з 21 липня 2015 року вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу. Проте, в квартирі з 2002 року по теперішній час зареєстрований відповідач, місцезнаходження якого не відомо. Вона вимушена нести витрати щодо утримання вказаної квартири.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа надійшла в провадження судді Чернявської Л.М.

Судом направлений запит щодо з`ясування місця реєстрації. Місце реєстрації відповідача підтверджено за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою від 26 березня 2020 року по справі відкрито провадження, встановлений розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

В судовому засіданні позивачка підтримала вимоги заяви та просила їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явились, про день місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив не надавав.

Дослідивши матеріали справи, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, суд вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 21 липня 2015 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко І.В., реєстровий номер 4605. Продавець квартири ОСОБА_3 (а.с. 7).

Право власності на квартиру 21.07.2015 року зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить запис про реєстрацію права власності (а.с. 8).

Проте, з 31 липня 2002 року в зазначеній квартирі зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчать відомості № Б5-39547-ф/л про зареєстрованих осіб у житловому приміщені квартири АДРЕСА_3 (а.с.12, 22).

ОСОБА_2 з 2015 року по теперішній час не проживає, особисті речі відсутні, про що свідчить акт про не проживання від 12.03.2020 року (а.с.11, 21).

Отже, встановлені обставини свідчать, що на даний час, реєстрація відповідача за вказаною адресою перешкоджає позивачці повністю реалізувати своє право власності на свою квартиру.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися розпоряджатися своєю власністю.

Згідно із ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб.

Положення статті 317 Цивільного кодексу України передбачають, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону.

Частиною другої статті 405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або квартири, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Суд встановив, що реєстрація відповідача в квартирі, яка є приватною власністю позивачки, створює перешкоди у користуванні останньою своїм майном, що є прямим порушенням статті 319 Цивільного кодексу України.

Таким чином, оскільки реєстрація відповідача в квартирі позивачки, створює для останньої перешкоди у користуванні своєю власністю, а відповідач не проживає у спірній квартирі, суд доходить висновку, що ОСОБА_2 , має бути визнаний таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_3 .

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 29, 316, 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 141, 200, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_3 .

Після набрання законної сили, судове рішення є підставою зняття особи з реєстрації місця проживання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29 липня 2020 року.

Суддя Л. М. Чернявська

23.07.2020