ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/3842/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із сімейних правовідносин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря: Семикрас О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 січня 2020 року, ухвалене у складі головуючого судді Шишкіна О.В., по цивільній справі № 638/15080/18, за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі Харківської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Десята Харківська державна нотаріальна контора про встановлення факту родинних відносин,

встановив:

16 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Територіальної громади в особі Харківської міської ради, третя особа Десята Харківська нотаріальна контора про встановлення факту родинних відносин.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її двоюрідна тітка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка мешкала за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки останні роки життя ОСОБА_2 за нею доглядали лише позивач та її мати, то вона взяла на себе організацію церемонії її поховання. Після смерті ОСОБА_2 залишилась спадщина, а саме квартира, в якій померла мешкала з 1966 року, за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане 16.02.1994 року та свідоцтва про право на спадщину за законом.

За заявою позивачки Десята Харківська державна нотаріальна контора зареєструвала спадкову справу №464/2018 у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 .. Листом від 17.07.2018 року нотаріальна контора надала позивачу роз`яснення про неможливість по закінченні шестимісячного строку оформити свідоцтво про право на спадщину через відсутність доказів родинних відносин зі спадкодавцем.

Зазначає також, що її дівоче прізвище ОСОБА_1 , змінила його через укладення шлюбу. Батьком позивача був ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Його батько, прадід позивача, записаний як ОСОБА_5 . У прадіда ОСОБА_5 була також дочка ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 та хрещена 22.10.2016 року, батьки якої записані як «крестьянинъ Яловенковской волости деревни Богдановки ОСОБА_5 и законная жена его ОСОБА_9 дочь». Тому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , була рідною сестрою діда позивача, ОСОБА_11 , та її двоюрідною бабусею. ОСОБА_10 змінила прізвище на « ОСОБА_10 » під час укладення шлюбу з ОСОБА_13 . Від шлюбу у них народилась ОСОБА_2 , яка є спадкодавицею. Батьки спадкодавці ОСОБА_2 померли, відомості про інших родичів відсутні, останні роки тітка спілкувалась лише з позивачем та її матір`ю. Також факт родинних відносин підтверджується показами свідків.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просить суд встановити факт родинних відносин, а саме встановити, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , є двоюрідною тіткою ОСОБА_1 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 січня 2020 року позов задоволено. Встановлено факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_2 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , є двоюрідною тіткою ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_9 .

В апеляційній скарзі Харківська міська рада просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Представник Харківської міської ради зазначає, що судом першої інстанції встановлено, що має місце розбіжність в документах, які підтверджують родинний зв`язок між позивачем та ОСОБА_2 , а саме - що померла є двоюрідною тіткою позивача. У зв`язку із чим нотаріусом було видано заявнику постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину (лист Десятої ХДНК від 17.07.2018). Так, відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_11 від 17.08.1950, серія НОМЕР_1 батьками рідного діда позивача є ОСОБА_5 та ОСОБА_14 . Проте згідно із архівною довідкою Державного архіву Харківської області від 26.06.2018 № 01-29/3-1335 батьками ОСОБА_10 . яка є матір`ю померлої ОСОБА_2 , є ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Таким чином, вбачається розбіжність в імені та по батькові батьків рідного діда позивача та в імені та по батькові батьків матері померлої ОСОБА_2 .

Вказав, що у мотивувальній частині судового рішення вказано, що ідентичність імені та по батькові прадіда та прабаби ОСОБА_1 (колиш. ОСОБА_1 ) та діда і баби померлої ОСОБА_2 (колиш. ОСОБА_2 ) встановлена судом на підставі експертного висновку від 11.04.2019 №056/348-а/2. що виданий Українським бюро лінгвістичних експертиз. Однак вказаний документ не відповідає усім вимогам, які передбачені чинним законодавством України щодо висновків експерта та до нього не додано усіх відомостей, які у своїй сукупності дозволять суду дійти висновку щодо допустимості та достатності цього доказу задля встановлення вищевказаної ідентичності. Вимоги щодо експертного висновку передбачені, зокрема, ст. ст. 102. 106 ЦПК України, п. 4.14 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, що затверджена Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5. Вказана обставина підтверджує факт того, що судом було порушено вимоги процесуального законодавства (ст. ст. 78. 102, 106 ЦПК України). Отже, ідентифікація імені та по батькові осіб, які зазначені у відповідних документах не доведена допустимими доказами (ідентичність імені та по батькові прадіда та прабаби ОСОБА_1 (колиш. ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_5 та ОСОБА_14 ) та діда і баби померлої ОСОБА_2 (колиш. ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_5 та ОСОБА_16 ).

Зазначив, що у матеріалах даної справи міститься також й інший доказ, який начебто має спростовувати вказану вище розбіжність (лист ВРАЦС Люботинського МУЮ Харківської обл. від 14.12.2007 року № 14/705196. в якому міститься роз`яснення, що відповідно до словника-довідника Власні імена людей, вид. Київ. Наукова думка. 1986 р. сторінка 199 імена ОСОБА_5 , ОСОБА_5 і ОСОБА_5 є ідентичними).Однак і цей доказ не є допустимим, адже відсутні підстави вважати, що особа, яка надавала висновок у вказаному листі про встановлення ідентифікації в імені та по батькові - дійсно була наділена правом проводити експертні дослідження на основі спеціальних знань у відповідній галузі.

Вважав, що встановлений судом факт родинних відносин між померлою особою та позивачем може вплинути на майнові права Харківської міської ради, зокрема, щодо визнання квартири відумерлою спадщиною та передачі її до комунальної власності територіальної громади м. Харкова.

Зазначив, що висновок суду про доведеність факту родинних відносин між позивачем і спадкодавцем ґрунтується на припущеннях, документально не підтверджений, показання свідків не є допустимими та достовірними доказами.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить її залишити без задоволення і залишити оскаржене рішення суду без змін, оскільки воно є законним та обґрунтованим, відповідає обставинам справи.

Вказала, що наданими нею документами повністю підтверджується родинний зв`язок з померлою ОСОБА_2 , вона позбавлена можливості оформити свідоцтво про право на спадщину у нотаріуса без відповідного судового рішення про встановлення родинних відносин, по тій причині, що Порядком вчинення нотаріальних дій не передбачено для нотаріусів підтвердження родинного зв`язку за допомогою одного з наданих документів, а саме архівної копії запису про народження №125 в метричній книзі Троїцької церкви слободи Яловенкове Валківського повіту Харківської губернії від 04.04.1916 року. На підтвердження тотожності імені ОСОБА_5 та ОСОБА_5 позивачем було надано довідку з Відділу реєстрації актів цивільного стану Люботинського міського управління юстиції Харківської області, в якій з посиланням на загальновідомий довідник Власні імена людей імена ОСОБА_5 , ОСОБА_5 і ОСОБА_5 є ідентичними.

Зазначила, що згідно експертного висновку №056/348-а/2 від 11.04.2019 року в українській і російській ономастичних традиціях окремі особові імена мають по декілька офіційних варіантів, зокрема, українські офіційні варіанти ОСОБА_5- ОСОБА_5 , співвідносяться з російськими ОСОБА_5- ОСОБА_5 - ОСОБА_5 , записи особового імені ОСОБА_5(Ъ) та рос. ОСОБА_5 є ідентичними. Отже, ОСОБА_10 була рідною сестрою ОСОБА_11 , діда позивачки а її двоюрідною бабусею. Даний висновок Державного підприємства «Українське бюро лінгвістичних експертиз НАН України» було отримано у порядку, передбаченому Законом України «Про наукову і науково-технічну експертизу» і порушення порядку отримання позивачкою експертного висновку не встановлено.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника, за відсутності інших учасників справи, які були належним чином повідомлені про розгляд справи, що відповідно до ст.ст. 131, 372 ЦПК України не перешкоджає її подальшому розгляду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову знайшли своє підтвердження на підставі наданих позивачем доказів та допитаних судом показань свідків.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду.

Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1265 ЦК України, у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Згідно з ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Якщо від прийняття спадщини відмовився один із спадкоємців за законом з тієї черги, яка має право на спадкування, частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за законом тієї ж черги і розподіляється між ними порівну (ч. 2 ст. 1275 ЦК України).

Згідно з пунктами 1.2., 2.1., 3.1., 3.3., 4.1., 4.2., 4.6. Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 лютого 2012 року № 296/5, при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.

Спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

Право на спадкування здійснюється спадкоємцями шляхом прийняття спадщини або її неприйняття.

Заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі.

При видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва.

Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин.

Позивач у даному випадку звернувся до суду з позовом за захистом спадкових прав, як спадкоємець за законом, у зв`язку з неможливістю їх реалізувати у зв`язку із неможливістю повного документального підтвердження факту родинних відносин позивача із спадкодавцем та належності позивача до кола спадкоємців за законом.

Цивільне процесуальне судочинство ґрунтується, зокрема, на засадах змагальності сторін, що передбачає рівність прав учасників справи щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, обов`язку сторін довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до приписів ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовимиі електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_8 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, до складу якої входить квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане 16.02.1994 року Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду за реєстровим №1-94-28964, зареєстрованого в Харківському міському бюро технічної інвентаризації 05.03.1994 року та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Шостою Харківською державною нотаріальною конторою 28.07.1998 року за реєстровим №1-2610.

За заявою позивачки про прийняття спадщини Десята Харківська державна нотаріальна контора зареєструвала спадкову справу №464/2018 у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 .

У судовому засіданні також встановлено, що позивач позбавлений можливості реалізувати спадкові права через розбіжності в документах, які підтверджують родинний зв`язок між нею та ОСОБА_2 , а саме, що померла є двоюрідною тіткою позивача, оскільки листом від 17.07.2018 року нотаріальна контора надала позивачу роз`яснення про неможливість по закінченні шестимісячного строку оформити свідоцтво про право на спадщину через відсутність доказів родинних відносин зі спадкодавцем.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_21 народилась ІНФОРМАЦІЯ_10 . Батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_22 . Цей факт підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 від 05.01.1972 року.

У зв`язку з укладенням шлюбу ОСОБА_21 змінила прізвище на « ОСОБА_21 », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_4 від 27.03.1993 року, копією свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_5 від 08.11.2006 року, Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №7 від 13.04.2018 року.

Батьком позивачки був ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_6 від 09.02.2008 року.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 від 13.06.1989 року батьком ОСОБА_4 є ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_11 , батьком якого записаний ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 17.08.1950 року. Згідно копії свідоцтва про смерть НОМЕР_8 від 28.03.1988 року ОСОБА_15 помер ІНФОРМАЦІЯ_12 .

Судом встановлено, що у прадіда позивача - ОСОБА_5 також була дочка « ОСОБА_6 », про що мається відповідний запис №125 у метричній книзі Троїцької церкви слободи Яловенкове Валківського повіту Харківської губернії про народження ІНФОРМАЦІЯ_5 та про хрещення 22.10.2019 року « ОСОБА_6 », батьки якої записані як (рос. мовою) «крестьянинъ Яловенковской волости деревни Богдановки ОСОБА_5 и законная жена его ОСОБА_9 дочь» (архівна довідка від 26.06.2018 року №01-29/3-1335 Державного архіву Харківської області; засвідчена архівна копія запису 3125 з метричної книги, засвідчена архівна копія виписки з метричної книги про народження за 1916 рік, лист ВДРАЦС щодо ідентичності імен).

Згідно експертного висновку №056/348-а/2 від 11.04.2019 року в українській і російській ономастичних традиціях окремі особові імена мають по декілька офіційних варіантів, зокрема, українські офіційні варіанти ОСОБА_5- ОСОБА_5 , співвідносяться з російськими ОСОБА_5- ОСОБА_5- ОСОБА_5 , записи особового імені ОСОБА_5(Ъ) та рос. ОСОБА_5 є ідентичними.

Отже, ОСОБА_10 була рідною сестрою ОСОБА_11 , діда позивачки а її двоюрідною бабусею.

ОСОБА_10 змінила прізвище на « ОСОБА_10 » у зв`язку з укладенням шлюбу з ОСОБА_13 , що підтверджується копією посвідки про шлюб № НОМЕР_9 від 15.10.1937 року. Від шлюбу народилась ОСОБА_2 , що підтверджується копією посвідки про народження від 14.04.1938 року).

Судовим розглядом не встановлено фактів посвідчення заповітів від імені ОСОБА_2 або спадкоємців за законом першої, другої , третьої або четвертої черг.

Відповідно до пункту 4.2 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 - доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку з втратою годувальника.

Таким чином, приймаючи до уваги надані письмові докази, а також пояснення свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_22 , ОСОБА_26 , будучи приведеними до присяги та попереджені про кримінальну відповідальність за ст.ст.384, 385 КК України допитаних в судовому засіданні, суд дійшов обґрунтованого висновку, що факт родинних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як між двоюрідними тіткою та племінницею по батьковій лінії споріднення знайшов своє підтвердження.

Встановивши, що позивач є спадкоємцем п`ятої черги після смерті ОСОБА_2 інші спадкоємці, які б прийняли спадщину відсутні, а він у встановлений ст. 1269 ЦК України спосіб та у визначений ст. 1270 ЦК України строк прийняла спадщину, але не може оформити її в нотаріальному порядку.

За таких обставин, оскільки законом не визначено іншого, крім судового порядку встановлення факту родинних відносин між особами, і факт родинних відносин, який просить встановить позивач, підтверджується письмовими матеріалами справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Апелянтом всупереч положенням ст.ст. 12, 81 ЦПК України про процесуальний обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, - не надано до суду належних і допустимих доказів на спростовування висновків суду першої інстанції.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

З огляду на те, що оскаржуване рішення ухвалене із додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

В контексті правил ст. 141 ЦПК України відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367,368, п. 1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради- залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 30 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 04 вересня 2020 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.