Справа № 419/882/20
Провадження № 2/419/232/2020
22 червня 2020 року Новоайдарський районний суд Луганської області
у складі: головуючого судді - Іванової О. М.,
при секретарі - Шапка О. О.,
за участі: позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новоайдар Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно, -
ОСОБА_1 звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно.
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона є громадянкою Російської Федерації та перебуває у шлюбі з громадянином України ОСОБА_4 .
З 2013 року ОСОБА_1 проживає у АДРЕСА_1 , має посвідку на постійне проживання в Україні, яка видана 12.09.2013 року. За вказаною адресою позивач проживає разом з малолітньою дочкою - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У серпні 2019 року позивач домовилася з громадянином України ОСОБА_3 про те, що вона купить у нього житловий будинок з земельною ділянкою, на якій він розташований, які знаходяться в АДРЕСА_2 . Сторони домовилися, що ОСОБА_1 сплатить ОСОБА_3 грошові кошти у сумі, еквівалентній 20 000 доларів США, а він укладе з нею договори купівлі-продажу вказаного будинку та земельної ділянки. Перемови між ними велися в телефонному режимі, так як ОСОБА_3 перебуває в місті Луганськ. ОСОБА_3 не користувався цим будинком з 2014 року, він не був у ньому прописаний. Будинок, який позивач вирішила купити у ОСОБА_3 , раніше належав сім`ї її чоловіка - ОСОБА_4 , тому вони разом з чоловіком вирішили таким чином повернути домоволодіння його батьків та жити у вказаному будинку.
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дійшли згоди щодо укладення договору купівлі-продажу, та щодо істотних умов цього договору. ОСОБА_3 повідомив, що особисто не бажає приїжджати до м. Щастя для оформлення договору, тому надасть позивачу довіреність, щоб всі необхідні дії вона змогла вчинити без його безпосередньої участі, але спочатку ОСОБА_1 повинна віддати йому всю грошову суму, про яку вони домовилися, на що ОСОБА_1 надала згоду. Так як чоловік позивача - ОСОБА_4 був раніше особисто знайомий з ОСОБА_3 , позивач була впевнена в тому, що досягнуті між нами домовленості він виконає.
01.08.2019 року ОСОБА_1 передала ОСОБА_3 всю обумовлену ними суму грошових коштів (20 000 доларів США в гривневому еквіваленті - 480 000 грн), а він передав їй розписку про отримання цих коштів, в якій було вказано, що він зобов`язується укласти і нотаріально оформити договір купівлі-продажу будинку та земельних ділянок в строк до 31.12.2019 року та передати їй правовстановлюючі документи на вищевказане майно. Разом з розпискою ОСОБА_3 передав ОСОБА_1 ключі від будинку, тому з літа 2019 року вони з чоловіком розпочали проводити в цьому будинку ремонтні роботи, щоб згодом жити у ньому.
Приблизно у середині серпня 2019 року ОСОБА_3 передав ОСОБА_1 копії таких документів: домової книги будинку, Договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0432 га ( АДРЕСА_3 ) від 23.04.2007 року; Договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0882 га ( АДРЕСА_2 ) від 23.04.2007 року; фотокопії рішення Жовтневого районного суду м. Луганська у справі № 2-5175/2010 від 13.07.2010 року та ухвали від 20.09.2010 року у справі № 6-188/2010 про визнання за ОСОБА_3 права власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , фотокопії договору купівлі-продажу житлового будинку від 23.04.2007 року.
ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса за консультацією щодо того, чи достатньо наявних документів для посвідчення договору купівлі-продажу будинку та земельних ділянок. Нотаріус вказала на необхідність отримання витягів з Державного земельного кадастру (щодо кадастрових номерів земельних ділянок та їх розмірів), перевірки інформації шодо нерухомого майна за даними державних реєстрів, та надання оригіналів всіх правовстановлюючих документів.
Позивач звернулася до ОСОБА_3 з вимогою надати їй вказані документи, але на це відповідач ОСОБА_3 заявив, що рішення суду він здав у 2010 ропі до БТІ міста Луганська при реєстрації права власності на будинок, а Державний акт на землю загубив.
При вимозі позивача повернути їй передані кошти, ОСОБА_3 повідомив, що робити цього не буде, так як все, що він мав виконати за договором, він виконав. В подальшому він перестав виходити з позивачем на зв`язок.
Через вищевикладені обставини позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом про визнання договору купівлі - продажу житлового будинку та земельних ділянок дійсним та визнання за нею права власності на це майно.
Представник позивача - адвокат Лободюк Н.І. (а.с.64), яка діє в інтересах ОСОБА_1 на підставі ордеру на надання правової допомоги серії ЛГ №005766 (а.с.63), та позивач - ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, не заперечували проти вирішення справи при її заочному розгляді.
Відповідач - ОСОБА_3 відзиву на позовну заяву не надав, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином сповіщений про дату, час та місце судового засідання, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Заслухавши учасників справи та свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянкою Російської Федерації (а.с.6) та перебуває у шлюбі з громадянином України ОСОБА_4 (а.с.48).
З 2013 року ОСОБА_1 проживає у АДРЕСА_1 , має посвідку на постійне проживання в Україні, яка видана 12.09.2013 року, що підтверджується копією посвідки на постійне проживання (а.с.7). За вказаною адресою позивач проживає разом з малолітньою дочкою - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.49).
У серпні 2019 року позивач домовилася з громадянином України ОСОБА_3 про те, що вона купить у нього житловий будинок з земельною ділянкою, на якій він розташований, які знаходяться в АДРЕСА_2 . Сторони домовилися, що ОСОБА_1 сплатить ОСОБА_3 грошові кошти у сумі, еквівалентній 20 000 доларів США, а він укладе з нею договори купівлі-продажу вказаного будинку та земельної ділянки. Перемови між ними велися в телефонному режимі, так як ОСОБА_3 перебуває в місті Луганськ. ОСОБА_3 не користувався цим будинком з 2014 року, він не був у ньому прописаний. Будинок, який позивач вирішила купити у ОСОБА_3 , раніше належав сім`ї її чоловіка - ОСОБА_4 , тому вони разом з чоловіком вирішили таким чином повернути домоволодіння його батьків та жити у вказаному будинку.
ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дійшли згоди щодо укладення договору купівлі-продажу, та щодо істотних умов цього договору. ОСОБА_3 повідомив, що особисто не бажає приїжджати до м. Щастя для оформлення договору, тому надасть позивачу довіреність (а.с.66, 67), щоб всі необхідні дії вона змогла вчинити без його безпосередньої участі, але спочатку ОСОБА_1 повинна віддати йому всю грошову суму, про яку вони домовилися, на що ОСОБА_1 надала згоду. Так як чоловік позивача - ОСОБА_4 був раніше особисто знайомий з ОСОБА_3 , позивач була впевнена в тому, що досягнуті між нами домовленості він виконає.
01.08.2019 року ОСОБА_1 передала ОСОБА_3 всю обумовлену ними суму грошових коштів (20 000 доларів США в гривневому еквіваленті - 480 000 грн), а він передав їй розписку про отримання цих коштів, в якій було вказано, що він зобов`язується укласти і нотаріально оформити договір купівлі-продажу будинку та земельних ділянок в строк до 31.12.2019 року та передати їй правовстановлюючі документи на вищевказане майно, що підтверджується відповідною розпискою, оригінал якої було досліджено в судовому засіданні та копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.9). Разом з розпискою ОСОБА_3 передав ОСОБА_1 ключі від будинку, тому з літа 2019 року вони з чоловіком розпочали проводити в цьому будинку ремонтні роботи, щоб згодом жити у ньому.
Приблизно у середині серпня 2019 року ОСОБА_3 передав ОСОБА_1 копії таких документів: домової книги будинку (а.с.13-18), Договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0432 га ( АДРЕСА_3 ) від 23.04.2007 року (а.с.22-23); Договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0882 га ( АДРЕСА_2 ) від 23.04.2007 року (а.с.19-20); фотокопії рішення Жовтневого районного суду м. Луганська у справі № 2-5175/2010 від 13.07.2010 року (а.с.25-26) та ухвали від 20.09.2010 року у справі № 6-188/2010 (а.с.27) про визнання за ОСОБА_3 права власності на житловий будинок АДРЕСА_2 , фотокопії договору купівлі-продажу житлового будинку від 23.04.2007 року (а.с.28-29).
ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса за консультацією щодо того, чи достатньо наявних документів для посвідчення договору купівлі-продажу будинку та земельних ділянок. Нотаріус вказала на необхідність отримання витягів з Державного земельного кадастру (щодо кадастрових номерів земельних ділянок та їх розмірів), перевірки інформації шодо нерухомого майна за даними державних реєстрів, та надання оригіналів всіх правовстановлюючих документів.
Позивач звернулася до ОСОБА_3 з вимогою надати їй вказані документи, але на це відповідач ОСОБА_3 заявив, що рішення суду він здав у 2010 ропі до БТІ міста Луганська при реєстрації права власності на будинок, а Державний акт на землю загубив. При вимозі позивача повернути їй передані кошти, ОСОБА_3 повідомив, що робити цього не буде, так як все, що він мав виконати за договором, він виконав. В подальшому він перестав виходити з позивачем на зв`язок.
Крім вищевказаних матеріалів, викладені обставини також підтверджуються копіями наступних документів: договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.04.2007 року за реєстром № 407 (а.с.22-23); договору купівлі-продажу земельної ділянки від 23.04.2007 року за реєстром № 409 (а.с. 19-20); договору купівлі-продажу житлового будинку від 23.04.2007 року за реєстром № 405 (а.с.28-29); рішення Жовтневого районного суду міста Луганська від 13.07.2010 року (а.с.25-26) та ухвали вказаного суду від 20.09.2010 року (а.с.27).
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, засвідчила суду, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_4 . Вказала, що знає, що у спірному будинку проживав чоловік ОСОБА_1 , а коли його батьки померли вони будинок продали. Почали будівельні роботи, нового господаря вона не бачила. Коли почалась війна, там проживали робітники. В серпні 2019 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 купили вказаний будинок, дізналася від ОСОБА_4 , що він радів, що повернув батьківській будинок. Наразі вони там проживають, йдуть ремонтні роботи, постійно їх там бачить.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, засвідчила суду, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_4 . Вказала, що все життя проживала за вказаною адресою, є сусідкою позивача, знає її років 7, а її чоловіка - все життя. Коли помер його батько, ОСОБА_4 продав будинок ОСОБА_3 , він там проживав, робив ремонт. Однак у 2014 році ОСОБА_3 виїхав, вони його не бачили. Потім там жили якісь люди, все пропивали звідти, газ та світло їм відрізали. ОСОБА_9 та ОСОБА_1 купили вказаний будинок, робили ремонт. Вони купили цей будинок у 2019 році, проживають там з того часу, змінили опалення.
Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Нормами ч. 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
У відповідності із ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
У відповідності до ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.
Згідно вимог ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Згідно з Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).
Статтею 16 ЦК України передбачено такий спосіб захисту права особи, як «визнання права».
З огляду на вищевикладене, проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, враховуючи те, що вимоги позивача є виправданими, направлені на захист її майнових прав, беручи до уваги те, що відповідач не подав відзиву, а також не надав жодного доказу на спростування викладених обставин, оскільки можливість вирішення вказаного питання в позасудовому порядку на даний час відсутня, суд приходить до висновку щодо можливості задоволення позовних вимог в повному обсязі.
На підставі ст.ст. 16, 202, 203, 204, 205, 218, 220, 316, 328, 334, 392, 655, 656, 657, ЦК України, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 211, 223, 247, 263-265, 280, 354 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно - задовольнити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня його проголошення до Луганського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Дата складення повного тексту рішення суду - 01.07.2020 року.
Головуючий О. М. Іванова