ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2020 року м. Чернівці

Справа № 725/4635/17

Провадження №22-ц/822/610/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.

секретар - Тодоряк Г.Д.

за участю - представника заявника - ОСОБА_1 , представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_1 , на ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 травня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, головуючий у І-й інстанції - Войтун О.Б.,

ВСТАНОВИВ:

Федонюк В.В. у лютому 2020 року звернувся до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що на підставі договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги до ОСОБА_3 перейшло право іпотекодержателя за договором іпотеки, предметом якого є нежилі приміщення по АДРЕСА_1 .

Під час процедури звернення стягнення на нерухоме майно ОСОБА_3 стало відомо, що ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці №725/4635/17 від 06 грудня 2017 року накладено заборону на відчуження нерухомого майна - нежилих приміщень по АДРЕСА_2 та заборону на відчуження нерухомого майна - квартири АДРЕСА_3 .

Вказував на те, що заборона заважає заявнику задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки шляхом набуття на нього права власності у позасудовому порядку на підставі ст.ст.36, 37 Закону України «Про іпотеку» та п.6.4 договору іпотеки.

Просив скасувати заборону на відчуження нерухомого майна - нежилих приміщень, які знаходяться по АДРЕСА_2 та належать на праві приватної власності ОСОБА_5 , а також скасувати заборону на відчуження нерухомого майна - квартири АДРЕСА_4 та належить на праві приватної власності ОСОБА_5 .

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 травня 2020 року у задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник заявника ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та задовольнити вимоги про скасування заходів забезпечення позову.

Посилається на те, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали порушено норми матеріального та процесуального права.

Зазначає, що оскільки накладання арешту має своїм наслідком заборону на відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту наведених приписів Закону України «Про іпотеку» випливає, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладання арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки.

На апеляційну скаргу відзив не надходив.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що заочне рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці про стягнення з ОСОБА_5 боргу на користь ОСОБА_4 на даний час не виконане, а тому потреба у забезпеченні позову не відпала. Обставини, на які посилається заявник, не можуть бути підставою для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюються для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до частини першої статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Згідно з частиною сьомою статті 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 06 грудня 2017 року задоволено заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову та накладено заборону на відчуження нерухомого майна - нежилих приміщень, які знаходяться по АДРЕСА_5 та належать на праві приватної власності ОСОБА_5 , а також накладено заборону на відчуження нерухомого майна - квартири АДРЕСА_3 та належить на праві приватної власності ОСОБА_5 . Підставою для задоволення зазначеної заяви стало те, що позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_5 заборгованості за борговою розпискою в розмірі 1 339 907,32 грн, а також те, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Заочним рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 21 листопада 2018 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики в розмірі 1 111 749 грн, яка складається із суми основного боргу - 1 059 500 грн та трьох відсотків річних - 52 249 грн. Рішення набрало законної сили та за заявою позивача судом видано виконавчий лист, який на даний час знаходиться на примусовому виконанні (виконавче провадження №61005976).

Відповідно до договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором №2006/840-МК/79 від 16 травня 2018 року, договору купівлі-продажу (відступлення) прав вимоги за кредитним договором №2008/980/-КЛТ/128 від 09 жовтня 2018 року, договору про відступлення прав за іпотечним договором від 16 травня 2018 року, договору про відступлення прав за іпотечним договором від 23 жовтня 2018 року, договору про внесення змін №1 до договору про відступлення прав за іпотечним договором від 16 травня 2018 року, за реєстровим номером № 320, від 05 червня 2018 року, укладених між ПАТ «Надра» та ОСОБА_3 , останній є новим кредитором та новим іпотекодержателем майна, яке належить ОСОБА_5 .

З інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що 27 червня 2012 року приватним нотаріусом Лірниченко Н.М. зареєстровано обтяження майна як іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_3 , та нежилих приміщень по АДРЕСА_5 за реєстраційними номерами 3161874, 7745324, 12676140.

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України «Про іпотеку».

Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

При цьому за змістом частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до частини сьомої статті 3 цього Закону пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Зі змісту статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду; та два позасудових способи захисту - на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Накладення арешту на майно не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частин 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів вважає, що належних та допустимих доказів для спростування висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, передбачених статтями 76, 77, 78 ЦПК України, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування ухвали суду відповідно до статті 376 ЦПК України, апеляційна скарга не містить.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційну скаргу ОСОБА_3 слід залишити без задоволення, а ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівців від 28 травня 2020 року - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 28 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 30 липня 2020 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: О.О.Одинак

Н.Ю. Половінкіна