Справа № 183/3401/18
№ 2/183/215/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 березня 2020 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Городецького Д.І.
секретаря судового засідання Пономаренко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Новомосковську цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
12 червня 2018 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, в обґрунтування якого посилалося на те, що 23 листопада 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 163/03-7, відповідно до якого банк надав відповідачу строковий кредит в сумі 37 450,00 доларів США, зі сплатою 13,5 % річних за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення кредиту до 22 листопада 2014 року.
Відповідно до п. 1.3 Договору, в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, штрафних санкцій, а також витрат на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги, кредитор укладає: в день укладення цього договору з позичальником іпотечний договір, за умови якого позичальник передає кредитору в іпотеку нерухоме майно, для придбання якого, згідно з п. 1.2 цього договору, надається кредит, заставною вартістю за погодженням сторін 222 500,00 гривень, що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим Національним банком України на день укладення цього договору складає 44 059,41 доларів США. Іпотечний договір підлягає нотаріальному посвідченню, обтяженню нерухомого майна іпотекою реєстрації в Державному реєстрі іпотек у встановленому порядку, а на відчуження нерухомого майна нотаріусом накладається заборона (п. 1.3.1 цього Договору).
Відповідно до умов Кредитного договору, позичальник-відповідач ОСОБА_1 зобов`язувалася в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту (п. 1.1.1 Кредитного договору).
Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу, кредит у сумі 37 450,00 доларів США.
В свою чергу, ОСОБА_1 неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, чим грубо порушує істотні умови кредитного договору в результаті чого станом на 21 травня 2018 має заборгованість за кредитом в розмірі 99 955,32 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21 травня 2018 року становить 2 613 628,01 грн. (один мільйон шістсот тринадцять тисяч шістсот двадцять вісім грн. 01 коп.), яка складається з:
-заборгованості по основній сумі кредиту в розмірі 32 112,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.05.2018 року становить 839 663,39 грн.;
-заборгованості по відсоткам в розмірі 46 010,04 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.05.2018 року становить 1 203 068,82 грн.;
-заборгованості за нарахованою пенею в розмірі 21 833,28 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.05.2018 року становить 570 895,80 грн.
Відповідно до п. 2.4.3 Іпотечного договору, сторонами визначено, що у разі невиконання іпотекодавцем основного зобов`язання за кредитним договором, то іпотекодержавець (банк), має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до п. 4.6, 4.7, 4.8 Іпотечного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечення іпотекою зобов`язання в порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку, або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-які особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку»; у разі звернення стягнення на предмет іпотеки га підставі рішення суду, реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у відповідному рішенні суду, а саме: шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-які особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», або шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження; уразі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса реалізація предмета іпотеки здійснюється шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.
Таким чином, зважаючи на невиконання відповідачем зобов`язання стосовно умов повернення кредиту, позивач вправі вимагати стягнення заборгованості за кредитом, за відсотками, за пенею з останнього, за рахунок предмету іпотеки.
Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку».
Ухвалою суду від 23 липня 2018 року відкрите провадження у справі.
Ухвалою суду від 10 червня 2019 року закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до судового розгляду по суті.
Ухвалою суду від 17 лютого 2020 року залучено у справі в якості правонаступника позивача Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - Акціонерне товариство «Альфа-Банк».
Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, позов підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити позовні вимоги, у разі повторної неявки відповідача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлена, причини неявки суду не повідомила, клопотань, заяв та відзиву на адресу суду від останньої не надходило.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_4 була належним чином повідомленапро місце, дату і час розгляду справи, повторно не з`явилася в судове засідання, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши матеріали справи та надані позивачем письмові докази, приходить до наступного.
Судом встановлено, що 23 листопада 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 163/03-7, відповідно до якого банк надав відповідачу строковий кредит в сумі 37 450,00 доларів США, зі сплатою 13,5 % річних за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення кредиту до 22 листопада 2014 року.
Факт отримання відповідачем ОСОБА_4 кредитних коштів в сумі 37 450,00 доларів США, що еквівалентно 189 122,50 грн., підтверджується заявою на видачу готівки № 5-002 від 23 листопада 2007 року.
Відповідно до п. 1.3 Договору, в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо погашення кредиту, сплати процентів, штрафних санкцій, а також витрат на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги, кредитор укладає: в день укладення цього договору з позичальником іпотечний договір, за умови якого позичальник передає кредитору в іпотеку нерухоме майно, для придбання якого, згідно з п. 1.2 цього договору, надається кредит, заставною вартістю за погодженням сторін 222 500,00 гривень, що за офіційним курсом гривні до долара США, встановленим Національним банком України на день укладення цього договору складає 44 059,41 доларів США. Іпотечний договір підлягає нотаріальному посвідченню, обтяженню нерухомого майна іпотекою реєстрації в Державному реєстрі іпотек у встановленому порядку, а на відчуження нерухомого майна нотаріусом накладається заборона (п. 1.3.1 цього Договору).
Відповідно до умов Кредитного договору, позичальник - відповідач ОСОБА_4 зобов`язувалася в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту (п. 1.1.1 Кредитного договору).
Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу, кредит у сумі 37 450,00 доларів США.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 не виконує умови договору, не сплачене платежі, в результаті чого станом на 21 травня 2018 має заборгованість за кредитом в розмірі 99 955,32 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21 травня 2018 року становить 2 613 628,01 грн. (один мільйон шістсот тринадцять тисяч шістсот двадцять вісім грн. 01 коп.), яка складається з:
-заборгованості по основній сумі кредиту в розмірі 32 112,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.05.2018 року становить 839 663,39 грн.;
-заборгованості по відсоткам в розмірі 46 010,04 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.05.2018 року становить 1 203 068,82 грн.;
-заборгованості за нарахованою пенею в розмірі 21 833,28 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.05.2018 року становить 570 895,80 грн, що підтверджується розрахунком банку.
Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України та умов договору, у разі невиконання, чи несвоєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами договору, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Відповідно до ст. 550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
У зв`язку з порушенням боржником своїх обов`язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого кредитного договору відповідачу нараховано неустойку (пеню).
Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
Відповідно до п. 2.4.3 Іпотечного договору, сторонами визначено, що у разі невиконання іпотекодавцем основного зобов`язання за кредитним договором, то іпотекодержавець (банк), має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до п. 4.6, 4.7, 4.8 Іпотечного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечення іпотекою зобов`язання в порядку, встановленому ст. 37 ЗУ «Про іпотеку, або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-які особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку»; у разі звернення стягнення на предмет іпотеки га підставі рішення суду, реалізація предмета іпотеки здійснюється у спосіб, зазначений у відповідному рішенні суду, а саме: шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-які особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 ЗУ «Про іпотеку», або шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження; уразі звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса реалізація предмета іпотеки здійснюється шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.
Судом встановлено, що банком на адресу відповідача не було направлено вимогу про усунення порушення зобов`язання, засобів досудового врегулювання спору між сторонами здійснено не було.
В той же час, відповідно до ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.
Зазначена позиція викладена у Постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року.
Згідно ст. 575 Цивільного кодексу України іпотека є окремим видом застав. Так, згідно частини першої зазначеної статті іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
За своєю правовою природою іпотечний договір є договором застави нерухомого майна, правовідносини за якими регулюються параграфом 6 Глави 49 Цивільного кодексу України, Законом України «Про іпотеку».
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про іпотеку" та ст. 572 Цивільного кодексу України, іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
На підставі ст. 3 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору про іпотеку), іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов`язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.
Статтею 12 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Згідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку».
На підставі ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.
Відповідно до ч.1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.
Частиною шостою статті 38 Закону України «Про іпотеку» визначено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.
Порядок проведення прилюдних торгів визначено ст. ст. 41-47 Закону України «Про іпотеку».
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 43 Закону визначено, що прилюдні торги проводяться в двомісячний строк з дня одержання організатором прилюдних торгів заявки державного виконавця на їх проведення.
Початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.
Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження мають право заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж та, що зазначена у резолютивній частині рішення суду, якщо, наприклад, вартість майна змінилася.
Таким чином, визначення початкової ціни предмета іпотеки у резолютивній частині рішення суду не є остаточною, оскільки під час здійснення виконавчого провадження ціна предмету іпотеки може бути переглянута та повторно визначена на підставі оцінки суб`єкта оціночної діяльності (ВС/КЦС № 523/7665/14-ц від 11.06.2018р.)
Як передбачено ч.6 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Повторна оцінка такого майна не проводиться, якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію.
Оскільки наданий позивачем Згідно звіту з експертної грошової оцінки земельної ділянки № 3088330_02052018_ВА180502-009 здійснений 02 травня 2018 року, та минув шестимісячний строк його дії, суд не знаходить підстав для задоволення заявленої позивачем вимоги про визначення ціни предмету іпотеки відповідно до даного звіту.
За вищенаведених та встановлених судом обставин, заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню за винятком вимог про визначення початкової ціни предмету іпотеки на підставі звіту з експертної грошової оцінки земельної ділянки № 3088330_02052018_ВА180502-009 від 02 травня 2018 року.
З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 15,16,525,526,530,553,554,610,611,625,629 ЦК України, ст.ст. 4, 6-10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-268, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд, -
Позов Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити частково.
-заборгованості по основній сумі кредиту в розмірі 32 112,00 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.05.2018 року становить 839 663,39 грн.;
-заборгованості по відсоткам в розмірі 46 010,04 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.05.2018 року становить 1 203 068,82 грн.;
-заборгованості за нарахованою пенею в розмірі 21 833,28 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.05.2018 року становить 570 895,80 грн.,
шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій.
В задоволенні іншої частини позовних вимог Акціонерного товариства «Альфа-Банк», - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» судовий збір в розмірі 2 278,65 грн. (дві тисячі двісті сімдесят вісім грн. 65 коп.).
Учасники справи:
- відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повне судове рішення складено 18 березня 2020 року.

Суддя Д.І. Городецький