КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 757/5852/20-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 серпня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

розглянув в порядку письмового провадження в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 ,на ухвалу Печерського районного суду м. Києва в складі судді Литвинової І.В., постановлену в м. Київ 25 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про скасування арешту,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, посилаючись на те, що в ході перевірки 21 листопада 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Павловською Ж.Г. було встановлено, що в спеціальному розділі відносно неї містяться обтяження за № 9288368, яке було внесене до Реєстру на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03 квітня 2015 року по виконавчому провадженню № 34811137, виданої Відділом примусового виконання рішень ДВС України. На запит її адвоката Відділом примусового виконання рішень було направлено відповідь від 24 грудня 2019 року за вих. № 34811137/20.1/18, в якій зазначено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 34811137 з виконання виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська № 2-9261/2010 від 02 липня 2012 року про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь АБ «Форум» заборгованість за кредитним договором № 0061/08/03-Z від 13 березня 2008 року у сумі 1 397 981,03 доларів США, що еквівалентно 11 079 139,46 грн. 07 вересня 2018 року державним виконавцем у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, копію якої разом з виконавчим документом направлено на адресу стягувача. Разом з тим, під час винесення постанови про повернення виконавчого документа, державним виконавцем в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» не було скасовано арешт, що був накладений на все нерухоме майно ОСОБА_1 , чим порушуються її конституційні права. На підставі вищевикладеного просила скасувати (виключити) запит про обтяження № 9288368 від 03 квітня 2015 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відносно ОСОБА_1

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17 лютого 2020 року відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25 червня 2020 року справу передано на розгляд до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю.

Позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в яких, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 25 червня 2020 року та направити справу для продовження розгляду до Печерського районного суду м. Києва.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказувала, що для визначення підсудності справи за ч. 2 ст. 30 ЦПК України необхідна наявність порушеного права позивача саме щодо конкретного нерухомого майна або сукупності такого майна, в той час як постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03 квітня 2015 року у виконавчому провадженні № 34811137 накладено арешт на все майно, а не на конкретний об`єкт, в зв`язку з чим позивач при зверненні з позовом до Печерського районного суду м. Києва керувалася положеннями ч. 2 ст. 27 ЦПК України, відповідно до якої позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Зазначала, що її позиція додатково підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Якщо дослідити наявну в матеріалах справи Інформацію з Державного реєстру прав, стає зрозумілим, що оскаржуваний запис про обтяження не перебуває у безпосередньому зв`язку з об`єктом нерухомого майна, оскільки його внесено до спеціального розділу. Крім того, до спеціального розділу оскаржуваний запис внесено раніше, аніж позивач набула право власності на нерухоме майно. При цьому, позовних вимог, які б безпосередньо стосувалися об`єкта нерухомого майна, ОСОБА_1 не заявлено.

Вказувала, що право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві, і що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом. Суд першої інстанції постановив ухвалу необ?єктивно, із упередженим ставленням до позивача, не здійснивши правовий аналіз змісту позовної заяви та її вимог, невірно визначив підсудність позову, ухилився від розгляду позову по суті, внаслідок чого позбавив позивача можливості реалізувати своє конституційне право на отримання судового захисту.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвала суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду віднесена до п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що листом від 24 грудня 2019 року № 34811137/20.1/18 Відділ примусового виконання рішень Департаменту ДВС Міністерства юстиції України повідомив, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 34811137 з виконання виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська № 2-9261/2010 від 02 липня 2012 року про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь АКБ «Форум» заборгованості за кредитним договором № 0061/08/03-Z від 13 березня 2008 року у сумі 1 397 981,03 доларів США, що еквівалентно 11 079 139,46 грн. 07 вересня 2018 року державним виконавцем у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, копію якої разом з виконавчим документом направлено на адресу стягувача (а. с. 31).

На а. с. 32 - 33 знаходиться копія постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, ВП № 34811137 від 03 квітня 2015 року, якою головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України під час примусового виконання виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська № 2-9261/2010 від 02 липня 2012 року про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь АКБ «Форум» заборгованості за кредитним договором № 0061/08/03-Z від 13 березня 2008 року у сумі 1 397 981,03 доларів США, що еквівалентно 11 079 139,46 грн. накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 .

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 189749501, 03 квітня 2015 року Відділом примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме про арешт всього нерухомого майна на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, номер запису про обтяження 9288368 (спеціальний розділ) (а. с. 10).

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії» (заява № 7360/76, доповідь Європейської комісії з прав людини від 12 жовтня 1978 року) висловлено думку, що термін «судом, встановленим законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини (виключна підсудність).

При цьому за змістом ч. 2 ст. 30 ЦПК України, не розмежовується вид майна (рухоме чи нерухоме), про зняття арешту з якого подано позов.

Згідно з частиною другою статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», на кожний об`єкт нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на нього вперше у Державному реєстрі прав відкривається новий розділ та формується реєстраційна справа, присвоюється реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна.

Відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі відсутності відкритого на об`єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта (суб`єктів) цих прав вносяться до спеціального розділу Державного реєстру прав, крім випадків, коли така державна реєстрація проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності.

Після відкриття на об`єкт нерухомого майна розділу у Державному реєстрі прав відомості про інші речові права та суб`єкта (суб`єктів) цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб`єкта (суб`єктів) цих обтяжень переносяться до такого розділу.

Передаючи справу на розгляд іншому суду ухвалою від 25 червня 2020 року, суд першої інстанції виходив із того, що спір стосується нерухомого майна, розташованого у Центральному районі у м. Дніпро Дніпропетровської області, з якого позивач просить скасувати арешт, накладений постановою державного виконавця, а саме нежитлового приміщення № 3 пл. 41,7 кв.м. на першому поверсі А-2 у буд. АДРЕСА_1 , при цьому суд встановив, що будь-яке інше майно позивача не знаходиться під арештом.

Разом із тим, поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що на вказане нерухоме майно обтяження у вигляді податкової застави накладено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 46694219 від 02 травня 2019 року, прийнятого Головним управлінням ДФС у Дніпропетровській області, реєстрація обтяження здійснена 26 квітня 2019 року, тобто на підставі іншого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятого іншим суб`єктом обтяження, а отже зазначене обтяження не входить до предмету позову.

Судом першої інстанції не надано оцінки тому, що запис про обтяження 9288368 03 квітня 2015 року внесено до спеціального розділу і в подальшому обтяження прав на нерухоме майно до інших розділів, які б стосувалися конкретних об`єктів нерухомого майна, не переносилося.

В матеріалах справи відсутні докази наявності будь-якого іншого майна ОСОБА_1 , обтяженого арештом, в межах територіальної підсудності Кіровського районного суду м. Дніпропетровська.

За таких обставин, судом не встановлено належним чином, на яке саме нерухоме майно позивача було накладено арешт на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 20510681 від 03 квітня 2015 року, запис про обтяження № 9288368, який оскаржує позивач, та чи є в даному випадку підстави застосовувати правила підсудності, передбачені ч. 2 ст. 30 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, ухвала Печерського районного суду м. Києва від 25 червня 2020 року не може вважатися законною і обґрунтованою та є передчасною.

Відповідно до приписів п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 ,задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 25 червня 2020 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: