Справа № 648/2394/20
Провадження № 2/648/757/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 року смт.Білозерка

Суддя Білозерського районного суду Херсонської області Рибас А.В., розглянувши матеріали позовної заяви представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном, -

В С Т А Н О В И В:

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що вона не відповідає вимогам ст.ст.175 та 177 ЦПК України, а саме позовна заява повинна містити:

-перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

-виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів; що підтверджують вказані обставини;

-перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

Згідно ч.5 ст.177 ЦПК України, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ч.2 ст.95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належній чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим кодексом.

Разом з тим подана позивачами позовна заява не містить вищевказаних вимог, оскільки позивачами не зазначено та не долучено доказів на підтвердження права власності позивача ОСОБА_2 на житловий будинок, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , на день звернення із позовною заявою.

Крім того, відповідно до ч. 4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позивачем судовий збір не сплачено, проте надано клопотання про звільнення від сплати судового збору. В обґрунтування вимог клопотання позивач посилається на скрутний матеріальний стан та на підтвердження надано довідку з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків за період з лютого 2020 року по липень 2020 року.

Положеннями ч.ч. 1, 3 ст.136 ЦПК України, передбачено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про судовий збір» та ст.136 ЦПК України, підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати є врахування судом майнового стану сторони.

Вказаною нормою передбачено право суду, а не його обов`язок щодо звільнення від сплати судового збору, при цьому, статтею 129 Конституції України як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Обґрунтування обставин, які свідчать про неможливість або утруднення в здійсненні оплати судового збору, виходячи з вимог статей 81, 83 ЦПК України покладається на особу, яка звертається з відповідним клопотанням.

Особа, яка заявляє відповідне клопотання повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджає сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Відповідно до частини 1 статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішеннях від 20.05.2010 у справі «Пелевін проти України», зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

В рішенні Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» зазначено, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (п. 111 рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia»)).

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (п. 44 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Kniat v. Poland»; пункти 6364 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland»).

При розгляді клопотання про звільнення від сплати судового збору суддя не вбачає достатньо підстав для його задоволення, тобто позивачем не доведено підстав, достатніх для звільнення від сплати судового збору. Доказів на підтвердження відсутності коштів позивачем до позовної заяви не долучено, оскільки суду надані довідки лише за шість останніх місяців, в той час як для звільнення від сплати судового збору суду необхідні дані, щодо річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

З огляду на викладене, суд вважає, що в даному випадку підстав для звільнення позивача від сплати судового збору немає.

Згідно Закону України «Про судовий збір», за вимогу немайнового характеру ставка судового збору за позов, поданий фізичною особою - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З урахуванням викладеного, позивачу слід сплатити судовий збір за вимогу немайнового характеру в сумі 840 гривень 80 копійок за реквізитами: отримувач коштів: УК у Білозерському р-ні/Білозер р-н/22030101, код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37949011, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA6021016, або надати докази звільнення від його сплати.

Крім того, ч.5 ст.177 ЦПК України, передбачено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до ч.2 ст.95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належній чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим кодексом.

Проте, копії письмових доказів, які додано до позовної заяви з урахуванням кількості сторін по справі, не засвідчені належним чином та не зазначено щодо наявності у позивача оригіналів вказаних документів.

Відповідно до ст.185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, зазначається точна сума судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити), про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 175, 185, 260 ЦПК України (в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017), суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву представника ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні майном - залишити без руху.

Надати позивачам строк для усунення недоліків - десять днів з дня отримання ухвали про залишення заяви без руху шляхом надання до суду уточненої позовної заяви, її копії та копії всіх доданих до неї документів відповідно до кількості сторін у справі.

Роз`яснити позивачам, що у разі невиконання вимог цієї ухвали у встановлений строк, позовна заява вважатиметься не поданою та буде повернута позивачам.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Рибас А.В.