Справа № 211/4407/15-ц
Провадження № 6/211/131/20
У Х В А Л А
іменем України
07 серпня 2020 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Гіда О.С,
секретаря судового засідання Гулько А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривий Ріг подання державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Боброва О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-
Державний виконавець Довгинцівського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Бобров О. звернувся до суду з поданням, вказавши, що на виконанні в ДВС знаходиться виконавче провадження ВП №61177132 про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь АТ «Укрсиббанк» боргу в сумі 738741,22 грн. Боржник добровільно борг не сплачує, будь-яких дій спрямованих на сплату боргу не здійснено. Боржник ухиляється від сплати боргу, державний виконавець просить для забезпечення виконання судового рішення тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В судове засідання державний виконавець не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, тому суд вважає необхідним розглянути подання за його відсутності.
Відповідно до ч.4 ст. 441 ЦПК України суд розглядає подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, а приватний виконавець подав заяву про розгляд такого за його відсутності, відтак згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню виходячи з наступних мотивів.
Судом встановлено, що на виконанні в Довгинцівському відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) перебуває виконавче провадження №61177132 з примусового виконання виконавчого листа № 211/4407/15-ц виданого 05.04.2019. Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно зі статтею 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права та свободи, не передбачені в Конвенції та в Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, виключно зі своєю власною волею. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав та свобод інших осіб.
Відповідно до статті 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена в здійсненні права на пересування лише у випадках, установлених законом.
Це право віднесено в ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме: до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи.
Відповідно до частини 3 статті 269 ЦК України особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Остання не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути їх позбавлена.
Відповідно до положень частин 1, 3 статті 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення; суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.
Пунктом 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України», громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов`язань.
Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що суд може встановити щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України лише за поданням державного виконавця, обов`язково погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби, за умови доведення та документального підтвердження факту ухилення боржника, який має паспорт для виїзду за кордон і з цією метою має намір та реальну можливість вибути за межі України, від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду чи іншого органу (посадової особи). Таке обмеження може бути встановлено лише строком до виконання боржником своїх зобов`язань.
На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.
Обов`язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов`язань відповідно до статей 12, 81 ЦПК України покладається в даному випаду на державного виконавця, який звертається до суду із відповідним поданням.
Під поняттям «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).
Отже, сама по собі наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, не є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.
Отже, звертаючись до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець не надав доказів того, що боржник знає про зобов`язання, але ухиляється від його виконання, вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання зобов`язання за виконавчим провадженням, маючи фінансову можливість виконати боргові зобов`язання, свідомо не робить цього без поважних причин, тому суд доходить до висновку про відсутність підстав для обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду закордон.
При цьому суд зазначає, що право на вільне пересування гарантоване Конституцією України, а свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, де частина друга передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому, згідно частини третьої зазначеної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Керуючись ст. 441 ЦПК України, суд, -
в задоволенні подання державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Боброва О. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 без вилучення паспортного документа відмовити.
Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.С.Гіда