Номер провадження: 22-ц/813/882/20
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Гірняк Л. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.08.2020 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів - Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

Секретаря судового засідання - Лопотан В.І.

за участю представника відповідача - Гроза І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14.02.2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 за участю третьої особи Київської районної адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування про зміну способу стягнутих аліментів на утримання дитини та визначення місця проживання дитини з матір`ю,-

ВСТАНОВИЛА:

ПРОЦЕДУРА:

13.11.2018 року ОСОБА_2 звернулась до районного суду з позовом та просила:

- змінити спосіб аліментів стягнутих з ОСОБА_1 за рішенням Київського районного суду м.Одеси від 10.10.2017 року на утримання дочки 2013 року народження з твердої грошової суми - 2000 гривень на ј частину від усіх видів заробітку ( доходу) до досягнення дочкою повноліття;

- визначити (підтвердити) місце проживання дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю - ОСОБА_2 .

Вимоги обґрунтовувала тим, що ОСОБА_2 з 12.10.2012 року перебувала у зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1511 шлюбі з ОСОБА_1 , який розірвано на підставі рішення Київського районного суду м.Одеси від 01.03.2016 року. Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дочка ОСОБА_3 , що підтверджено свідоцтвом про народження останньої серії НОМЕР_1 виданим відділом ДРАЦС у м.Одесі реєстраційної служби ОМУЮ, в якому батьком дитини зазначений ОСОБА_1 .

За погодженням батьків малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з нею, де вона зареєстрована.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 10.10.2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень, щомісячно, починаючи з 03.05.2017 року до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 5ст. 157 СК України той із батьків, з яким за рішенням суду визначено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей.

Аналогічна норма міститься й у положеннях Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 95 року № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 619) (далі-Правила).

Так, згідно п.п. 3 п.4 Правил, виїзд з України громадяни, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду у якому визначено місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на не нотаріально посвідченою згодою інших осіб.

Сторони погодили місце проживання дитини з матір`ю.

У зв`язку з тим, що судом не вирішувалось питання щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач вважає за доцільне визначити місце мешкання дитини разом з матір`ю, що в свою чергу надасть їй можливість самостійно вирішувати питання щодо тимчасового виїзду дитини за кордон на нетривалий термін без нотаріального погодження батька дитини, а також у зв`язку з суттєвою зміною матеріального становища відповідача, а саме підвищення розміру його доходів, позивач вважає за можливе змінити спосіб аліментів стягнутих з ОСОБА_1 за рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10.10.2017 року з твердої грошової суми у розмірі 2000 гривень на ј частку всіх видів заробітку ( доходу) відповідача щомісячно до досягнення дочкою повноліття.

У своєму відзиві відповідач ОСОБА_1 на позовну заяву про визначення місця мешкання дитини та зміни способу стягуваних за рішенням суду аліментів вважає недоцільною. Зазначив, що позивачка жодного разу до нього не зверталась з вимогою щодо надання дозволу на виїзд дитини за кордон, відповідач бажає приймати участь у вихованні дитини, про що свідчить його звернення до суду з відповідним позовом щодо встановлення способу і порядку його участі у вихованні дитини у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.36-37).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14.02.2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено. Змінено розмір аліментів стягнутих з ОСОБА_1 рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10.10.2017 року на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з твердої грошової суми розміром 2000 гривень на ј частину від усіх видів заробітку ( доходу) щомісячно, починаючи з часу набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дочкою повноліття тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю - ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у вигляді судового збору сумою 704,80 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір сумою 704,80 гривень (а.с.66-68).

03.04.2020 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить суд апеляційну скаргу задовольнити та скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 14.02.2019 року з ухваленням нового, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права (а.с.73-77)

Колегія суддів зазначає, що до суду апеляційної інстанції в зазначений день і час: 06.08.2020 року, на 10.15 год. позивачка ОСОБА_2 та третя особа Київська районна адміністрація Одеської міської ради, як органу опіки та піклування по справі не з`явились, були повідомлені належним чином.

Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

В силу ч.2 ст. 372 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутності.

АРГУМЕНТИ (ДОВОДИ)СТОРІН

Заявник в апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у зв`язку із неправильним застосуванням норм матеріального права та невідповідністю висновків у рішенні суду, обставинам справи.

Зокрема посилається на те, що:

- матеріали справи не містять доказів надіслання копії позовної заяви та повісток для виклику третьої особи - Київської районної адміністрації Одеської міської ради, як органу опіки та піклування та вони участі у справі не брали;

-не досліджені докази, які б визначали умови проживання ОСОБА_2 та інших осіб, які проживають за адресою: АДРЕСА_1 , де повинна проживати дитина, тому він не міг надати належну правову оцінку;

-відповідно до ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;

-повідомлення ОСОБА_1 про час та дату судового засідання здійснено з порушенням ч.5 ст.128 ЦПК України;

-В Київському районному суді перебуває справа щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батька, він вчасно сплачує аліменти, яка є більшою чим прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 з 12.10.2012 року перебувала у зареєстрованому відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1511 шлюбі з ОСОБА_1 , який розірвано на підставі рішення Київського районного суду м.Одеси від 01.03.2016 року.

Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дочка ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим відділом ДРАЦС у м. Одесі реєстраційної служби ОМУЮ, в якому батьком дитини зазначений ОСОБА_1 .

Відповідно до довідки про склад сім`ї та реєстрацію місця проживання від 24.04.2017 року за №793 малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 мешкає разом з матір`ю.

Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо. У зв`язку з ухиленням відповідача від виконання батьківських обов`язків з утримання дитини, ОСОБА_2 зверталась до суду з позовом про стягнення з останнього аліментів на утримання доньки.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 10.10.2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 (дві тисячі ) гривень, щомісячно, починаючи з 03.05.2017 року до досягнення дитиною повноліття.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 продовжує проходити службу в УСБУ в Одеській області.

За період з січня до червня 2018 року (6 місяців) його дохід становив 71 876 грн (а.с.15).

З довідки №198 від 12.12.2018 року вбачається, що грошове забезпечення ОСОБА_1 з липня по листопад 2018 року становить 64025,92 грн.

Висновком органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 17.04.2017 року за №424/01-11 визначено спосіб участі громадянина ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.39-40).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.02.2020 року витребувано зі Служби у справах дітей Одеської міської ради - Висновок щодо місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , котрий направлений до Київського районного суду м. Одеси.

Представник Київської районної адміністрації, як органу опіки та піклування в своїй заяві від 06.08.2020 року повідомив апеляційний суд про відсутність проекту висновку від служби у справах дітей Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини в звязку з відсутністю пакету документів.

ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Змінюючи спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_1 рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10.10.2017 року на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з твердої грошової суми розміром 2000,00 грн на ј частину всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з часу набрання рішення законної сили та до досягнення дочкою повноліття тобто до 02.05.2031 року районний суд виходив з диспозитивності заявлених вимог.

Визначаючи місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір`ю ОСОБА_2 районний суд виходив з того, що батьки самостійно визначили місце проживання дитини для якої створені всі умови для гармонійного розвитку дитини.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Щодо зміни способу стягнення аліментів на утримання дитини.

Звертаючись до суду з позовною заявою ОСОБА_2 про зміну способу стЯгнення аліментів позивачка обґрунтовувала свої вимоги тим, що у відповідача є стабільна заробітна плата та що вона має право вибору способу стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей.

Відповідно до от. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна вимога міститься і в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3 від 15.05.2006 року.

Тобто зазначена законодавча норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства суд дійшов висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі).

Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру.

В зв`язку з наведеним позовна вимога про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку заробітку (доходу) батька, підлягає задоволенню.

Щодо визначення частки заробітку (доходу) платника аліментів, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, суд зазначає наступне.

Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При цьому розмір аліментів визначається судом з урахуванням обставин, що мають істотне значення (ст. 182 СК України).

З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що розмір частки від заробітку (доходу), що приходиться на утримання дитини, законом не встановлюється, а визначається судом у кожному конкретному випадку стягнення аліментів з урахуванням обставин, які передбачені у ст. 182 СК України.

Визначаючи частку заробітку (доходу) відповідача районний суд, відповідно до ч. 2 су. 182 СК України, врахував розмір аліментів, який має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини

Враховуючи вищевказані обставини по справі, дохід відповідача, розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який встановлений на даний час ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», рівність прав як позивача так і відповідача щодо обов`язків по вихованню та утриманню дитини, можливість відповідача сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу).

Щодо визначення місця проживання дитини

Відповідно до ч.5 ст.157 СК України той із батьків, з яким за рішенням суду визначено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей.

Аналогічна норма міститься й у положеннях Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 95 року № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 року № 619).

Відповідно до п.3 п.4 Правил, виїзд з України громадяни, які не досягли 16-річіюго віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду у якому визначено місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на не нотаріально посвідченою згодою інших осіб.

Згідно ч.1 статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Частиною 3 ст. 29 ЦК визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини районний суд взяв до уваги те, що місце її проживання з матірю визначено за згодою батьків, а саме з матірю - ОСОБА_2 . Батько - ОСОБА_1 бере участь у вихованні дитини, визначеному способу участі, відповідно до висновку органу опіки та піклування.

Посилання відповідача на те, що в матеріалах справи відсутній висновок органу опіки та піклування щодо місяця проживання дитини не приймаються до уваги, так як самі батьки узгодили це питання, сам відповідач не спростовував того факту, що малолітня донька проживає з матір`ю за його згодою та цього факту не оспорює.

Суд не погоджується з доводами апеляційної скарги, що орган опіки та піклування не приймав участі у справі, оскільки відповідно до ухвали Київського районного суду м. Одеси від 17.12.2018 року залучений в якості третьої особи (а.с.46-47). Неявка їх в судове засідання не є підставою для скасування судового рішення.

Посилання заявника на порушення ч.5 ст. 128 ЦПК України судовою колегією оцінюються критично, оскільки матеріали справи місять докази, що 14.12.2018 року його представник заявляв клопотання про відкладення розгляду справи, надавав відзив на позовну заяву, що свідчить про надання достатнього часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому засіданні.

Посилання апелянта на те, що в Київському районному суді перебуває справа щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з донькою не впливає на даний предмет спору, так як відповідач не оспорює факту, що сторони визначили місце проживання дитини з матір`ю.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права. На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, рішення Київського районного суду м. Одеси від 14.02.2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та підлягає оскарженню безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10.08.2020 року.

Головуючий Л.А. Гірняк

Судді: С.М. Сегеда

Т.В.Цюра