ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2020 року

м.Суми

Справа №591/6891/18

Номер провадження 22-ц/816/1495/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Державна казначейська служба України, прокуратура Сумської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , прокуратури Сумської області, Державної казначейської служби України,

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 27 травня 2020 року в складі судді Линник О.С., ухвалене в м. Тростянець, повний текст якого складено 05 червня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, прокуратури Сумської області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури.

Позовна заява мотивована тим, що 10 вересня 2002 року він зареєстрований як фізична особа-підприємець, основним видом діяльності була діяльність автомобільного вантажного транспорту у тому числі надання послуг з перевезення вантажів, здавання автомобілів у оренду.

26 липня 2010 старшим слідчим відділу прокуратури Сумської області молодшим радником юстиції Нікітченко В.Г. була прийнята постанова про порушення відносно нього кримінальної справи за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 366 КК України.

У зв`язку із порушенням вказаної кримінальної справи у його квартирі та домоволодінні було проведено обшук та виїмку первинних документів, інших документів із підприємницької діяльності, внаслідок чого він фактично припинив свою підприємницьку діяльність.

26 липня 2010 року його було затримано, а 29 липня 2010 року Зарічним районним судом м.Суми відносно нього обрано запобіжний захід взяття під варту, дія якого неодноразово продовжувалася та тривала до 23 листопада 2011 року.

Постановою Тростянецького районного суду Сумської області від 23 листопада 2011 року міра запобіжного заходу із утримання під вартою була змінена на підписку про невиїзд.

Загальний час його знаходження під вартою склав 1 рік 3 місяці 27 днів, повних 15 місяців (із 26 липня 2010 року по 23 липня 2011 року).

Постановою старшого слідчого відділу прокуратури Сумської області молодшого радника юстиції Нікітченко В.Г від 23 березня 2011 року його було притягнено у якості обвинуваченого та пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.27 ч.2, 28 ч.3, 212 ч.2, ст.ст.27 ч.2, 28 ч.3 - 366 ч.1 КК України.

Вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 11 січня 2016 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 23 серпня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2017 року він був визнаний невинуватим та виправданий за недоведеністю його участі у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.27, ч.3 ст.28-ч.2 ст.212; ч.2 ст.27,ч.2 ст.28-ч.1 ст.366 КК України.

Вважає, що незаконні дії органів, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури, суду, завдали йому моральної шкоди, призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків та здійснення додаткових зусиль для організації його життя, до позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин із оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У період часу із 26 липня 2010 року по 23 серпня 2016 року, тобто 72 повних місяці, позивач перебував під слідством, із них із 27 липня 2010 року по 23 листопада 2011 року, тобто повних 15 місяців знаходився у слідчому ізоляторі, у зв`язку із чим він зазнав психоемоційних моральних страждань, які, зокрема, виразилися у руйнуванні життєвих планів, втраті власного бізнесу, розриві соціальних зв`язків, негативному впливі на честь, гідність та ділову репутацію, у тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, зусиллях необхідних для відновлення попереднього стану.

Позивач оцінює завдану йому моральну шкоду внаслідок незаконного притягнення як обвинуваченого по кримінальній справі у вчиненні злочинів у розмірі 5000000 грн.

Просив стягнути із держави Україна в особі Державної казначейської служби України на його користь шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 5000000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди та 8000,00 грн судових витрат.

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 27 травня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто із Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 481746 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, 15000 грн судових витрат за надану професійну правничу допомогу та 14444 грн сплачених за проведення комісійної судово-психологічної експертизи.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції незважаючи на висновок комісійної судово-психологічної експертизи №1766/2130 від 24 грудня 2019 року необґрунтовано занизив розмір моральної шкоди, завданої йому внаслідок кримінального переслідування.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, прокуратура Сумської області подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить

рішення суду змінити в частині визначення розміру моральної шкоди та судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що виходячи з положень ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» та враховуючи період перебування під слідством і судом, сума відшкодування моральної шкоди, виходячи із мінімального розміру заробітної плати, має становити 340056 грн, а не 481746 грн, як визначено судом першої інстанції.

Крім того, судом першої інстанції, у порушення положень ст. 141 ЦПК України, судові витрати стягнуто у повному обсязі, а не пропорційно розміру задоволених вимог.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Державна казначейська служба України подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано відсутність належних і допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння позивачеві моральної шкоди. Суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, не врахував вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш ніж достатнім для поміркового задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до надмірного збагачення за рахунок держави.

Крім того вказувала, що суд помилково дійшов висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 15000 грн витрат на професійну правничу допомогу, оскільки з наданих позивачем документів не можливо встановити, які послуги і в якому обсязі йому надавались саме у цивільній справі. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності розміру, виходячи з конкретних обставин та фінансового стану обох сторін.

У відзиві на апеляційну скаргу прокуратури Сумської області позивач ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 прокуратура Сумської області вважає її необґрунтованою.

Державна казначейська служба України в судове засідання не з`явилася, але про час та місце його проведення повідомлена належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , які підтримали доводи апеляційної скарги, пояснення представника прокуратури Сумської області Вортоломея М.Ф., який підтримав доводи апеляційної скарги прокуратури, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державної казначейської служби України підлягають залишенню без задоволення, а апеляційна скарга прокуратури Сумської області підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає повністю.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , починаючи із 10 вересня 2002 року займався підприємницькою діяльністю як фізична особа-підприємець та отримував дохід до квітня 2010 року ( т. 2, а.с. 5-11).

Постановою старшого слідчого відділу прокуратури Сумської області молодшого радника юстиції Нікітченко В.Г. від 26 липня 2010 року було порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_1 за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 355 КК України (т. 1, а.с.203, т. 2, а.с.142-143).

Постановою старшого слідчого відділу прокуратури Сумської області молодшого радника юстиції Нікітченко В.Г. від 23 березня 2011 року ОСОБА_1 було притягнено у якості обвинуваченого та пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.27, ч.3 ст.28 - ч.2 ст.212; ч.2 ст.27, ч.2 ст.28-ч.1 ст.366 КК України (т.2, а.с.144-205).

Вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 11 січня 2016 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 23 серпня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 травня 2017 року ОСОБА_1 був визнаний невинуватим та виправданий за недоведеністю його участі у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.27, ч.3 ст.28 - ч.2 ст.212; ч.2 ст.27, ч.2 ст.28-ч.1 ст.366 (т. 1, а.с.15-92).

У рамках вищевказаної кримінальної справи ОСОБА_1 був затриманий 26 липня 2010 року та постановою Зарічного районного суду м.Суми від 29 липня 2010 року йому було обрано запобіжний захід у виді взяття під варту (т. 1, а.с.204, т. 2, а.с.42-43), який неодноразово продовжувався за рішеннями судів та постановою Апеляційного суду Сумської області від 22 квітня 2011 року був продовжений на 12 місяців (т. 1, а.с.205, т. 2, а.с. 44-52).

Постановою Тростянецького районного суду Сумської області від 23 листопада 2011 року запобіжний захід обраний ОСОБА_1 у виді тримання під вартою був змінений на підписку про невиїзд, та останній був звільнений із під варти у залі суду 23 листопада 2011 року (т. 1, а.с.206).

Згідно з довідкою Державної установи «Сумський слідчий ізолятора» від 06 листопада 2019 року №3/265, ОСОБА_1 з 30 липня 2010 року по 23 листопада 2011 року знаходився у державній установі «Сумський слідчий ізолятор». 23 листопада 2011 року згідно ухвали Тростянецького районного суду Сумської області, був звільнений із зали суду (т. 2, а.с.53).

Отже, у період часу із 26 липня 2010 року по 23 серпня 2016 року, тобто 72 повних місяці, ОСОБА_1 перебував під слідством та судом, із них із 27 липня 2010 року по 23 листопада 2011 року, тобто повних 15 місяців знаходився у слідчому ізоляторі.

Також судом встановлено, що ОСОБА_1 зазнав значних змін у своєму житті через кримінальне переслідування, взяття під варту, тривале тримання у слідчому ізоляторі. Через вказані події у його житті вимушено відбулись негативні наслідки, такі як втрата роботи, доходу, ділового престижу. Вимушеність змін його стосунків із оточуючими людьми, тепер вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя та настанні інших негативних наслідків у виді переживань.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що через незаконне перебування позивача під слідством і судом, та те , що стосовно його постановлено виправдувальний вирок, він має право на відшкодування заподіяної шкоди у розмірі та порядку, визначених Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 481746 грн, судом враховано принцип розумності й справедливості, характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач,

тривалість характеру немайнових втрат та можливості їх відновлення. Прийняв до уваги тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, втрату роботи, доходу, ділового престижу час та зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 56 Конституції України встановлено, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Так, статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» встановлено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана

громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до приписів ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, моральна шкода.

Згідно з положеннями ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати, встановленої закон7одавством на момент відшкодування.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» мінімальну заробітну плату з 01 січня 2020 року встановлено у місячному розмірі 4723 грн.

З урахуванням наданих сторонами доказів судом правильно встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував під слідством і судом 72 повних місяці, тобто внаслідок певних обмежень зазнав душевних страждань. Також, у зв`язку з пред`явленим йому обвинуваченням він втратив роботу, ділову репутацію і власний професійний престиж.

Таким чином, врахувавши обсяг заподіяних позивачу негативних втрат, глибину та тривалість моральних страждань, перебування його протягом тривалого часу під слідством, що призвело до погіршення його репутації і порушення нормальних життєвих зв`язків, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» і обґрунтовано стягнув на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 481746 грн, визначивши розмір такого відшкодування з урахуванням засад розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що за висновком комісійної судово-психологічної експертизи розмір заподіяної йому моральної шкоди становить 1053 мінімальних заробітних плат - 4973319 грн, апеляційний суд вважає непереконливими, оскільки у відповідності до вимог ст. 89 ЦПК України, суд першої інстанції оцінив представлені сторонами матеріали за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Доводи апеляційної скарги Державної казначейської служби України про те, що позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди не заслуговують на увагу та спростовуються наявними матеріалами справи. Також є безпідставними твердження в апеляційній скарзі щодо недопустимості незаконного збагачення за рахунок суми присудженого відшкодування моральної шкоди, оскільки державою гарантований обов`язковий мінімум відшкодування, однак максимум не встановлений і суд визначає розмір компенсації, виходячи із обставин конкретної справи.

Посилання прокуратури Сумської області в апеляційній скарзі на те, що стягнута згідно з рішенням суду першої інстанції сума відшкодування у розмірі 481746 грн є завищеною і її розмір не обґрунтований, на думку колегії суддів не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди правильно виходив із засад розумності і справедливості та врахував значну тривалість перебування позивача під слідством і судом, негативні наслідки від чого зазнав позивач; характер обвинувачення, що завдало шкоди його репутації. Визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду за наявності на те відповідних доказів.

Крім того, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо розміру судових витрат.

Відповідно до положень ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи .

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з проведенням експертиз.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом просив стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 5000000 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 судом першої інстанції задоволено на 9,635%.

Як убачається з матеріалів справи, позивачем понесено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн (т. 1, а.с.13-14, 136-137, т. 2, а.с.133-137). Також ОСОБА_1 понесено витрати, пов`язані зі сплатою за проведення комісійної судово-психіатричної експертизи у сумі 14444 грн (т. 2 а.с.54-55).

Виходячи з вищевикладеного, апеляційна скарга прокуратури Сумської області підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, в частині розподілу судових витрат підлягає зміні пропорційно розміру задоволених вимог. Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Державної казначейської служби України слід залишити без задоволення.

Отже, з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог, а саме витрати за надану професійну правничу допомогу в сумі 1445 грн 25 коп. та витрати сплачені за проведення комісійної судово-комісійної експертизи в сумі 1391 грн 68 коп. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 206, 255, 373, 374, 376, ст. ст. 381 - 384, 389 - 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Державної казначейської служби України залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокуратури Сумської області задовольнити частково.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 27 травня 2020 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України витрати за професійну правничу допомогу в сумі 1445 грн 25 коп. та витрати за проведення комісійної судово-комісійної експертизи в сумі 1391 грн 68 коп. на користь ОСОБА_1 .

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 08 вересня 2020 року.

Головуючий - В.І. Криворотенко

Судді: О.Ю. Кононенко

С.С. Ткачук