Житомирський апеляційний суд
Категорія 70 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/17812/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 березня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Кузнєцова Д.В. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 . Просила стягувати з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі 4 000 грн. щомісяця, до досягнення донькою 23 років, а саме - до ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позов обґрунтовувала тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого має доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка після розірвання шлюбу з відповідачем проживає із нею. Рішенням суду з відповідача на утримання доньки стягувалися аліменти у розмірі ј частки від усіх видів доходів батька дитини до досягнення ОСОБА_5 повноліття. Наразі доньці виповнилося 18 років та вона продовжила навчання у Київському національному економічному університеті імені Вадима Гетьмана на денній формі. Плата за навчання становить 28 600 грн. у рік. Донька не працює, доходу не отримує та у зв`язку із навчанням потребує матеріальної допомоги. Самостійно вона не спроможна забезпечити ОСОБА_3 матеріально у повному обсязі, оскільки має на утриманні ще малолітню доньку, 2014 року народження. Батько ОСОБА_3 спроможний надавати доньці матеріальну допомогу в зв`язку з її навчанням, оскільки не є інвалідом, має постійне місце роботи в Управлінні Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області та стабільний заробіток.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 16 березня 2020 року позов задоволено частково та вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1 500 грн. щомісяця, починаючи з 02 грудня 2019 року і до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2023 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання та вирішено питання судового збору.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі. Вважає, що суд першої інстанції не врахував майновий стан відповідача, а саме: придбання ним у кінці 2016 році квартири площею 32,23 кв.м. та земельної ділянки площею 486 кв.м., а 03 листопада 2017 році - автомобіля марки «Шкода», вартість якого на дату набуття становила 191 240 грн. Відповідач є суб`єктом декларування та відповідно до поданих ним декларацій за попередні роки вбачається, що його річний дохід за 2017 рік становив 174 656 грн., за 2018 рік - 215 418 грн., за 2019 рік - 194 692 грн., але заробітна плата за січень 2020 року склала 9 252,16 грн., що за календарний рік може досягнути 111 025,92 грн., що дорівнює майже половині річного доходу, задекларованого за останні три роки. Вважає безпідставним посилання ОСОБА_2 на те, що на його утриманні перебуває малолітня дитина, оскільки його дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною віком до трьох років, продовжує отримувати дохід, а також приймає участь в утриманні дитини. Такі обставини викликають у неї сумніви у відсутності маніпулювань із підтвердженням заробітної плати, а також виникають підозри у наявності додаткового (неофіційного) заробітку. Суд не має обмежуватися розміром заробітку в разі встановлення у платника аліментів наявності витрат, що перевищують заробіток, і щодо яких не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Окрім того, посилається на позицію Верховного Суду від 05 вересня 2019 року в справі №760/4569/18-ц, відповідно до якої до переліку доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів відносяться також виплати, які не є заробітною платою, зокрема, доходи від підприємницької діяльності, кооперативів тощо, а тому такий перелік не є вичерпним. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Одночасно із цим, конкретного розміру аліментів на повнолітню особу, що продовжує навчання, законом не встановлено, оскільки він є оціночним та у кожному конкретному випадку визначається з урахуванням потреб особи, що навчається, та можливостей батьків. Разом із тим, відповідно до умов договору оплата за навчання визначається не у фіксованій ціні на весь період навчання, а у фіксованій ціні на поточний навчальний рік та після першого навчального року буде зростати. Водночас несуться витрати, пов`язані з харчуванням, проживанням у гуртожитку, витратами на проїзд до навчального закладу та безпосередньо витрати для самого навчання (підручники, зошити та всі необхідні канцтовари). Стягнення аліментів у розмірі 1 500 грн. не є достатньою сумою для покриття половини витрат доньки.

ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити рішення суду першої інстанції без змін. Наполягає на тому, що зазначені в апеляційній скарзі обставини щодо його майнового стану не відповідають дійсності та не свідчать про його спроможність сплачувати аліменти у розмірі 4 000 грн. у місяць. Квартира та земельна ділянка, про які зазначає позивач, належать його дружині, а тому таке нерухоме майно не є його власністю. Зазначає, що до досягнення донькою повноліття сплачував аліменти на її утримання у розмірі ј частки від свого доходу та заборгованості не мав. У подальшому також допомагає доньці матеріально, зокрема, оплатив половину вартості навчання в університеті, надавав кошти для харчування та придбання одягу. Твердження позивача про наявність у нього неофіційних доходів вважає абсурдним припущенням, оскільки в розумінні Закону України «Про запобігання корупції» він є особою, яка виконує функції держави і не має іншого оплачуваного доходу, ніж заробітна плата за основним місцем роботи. Вважає, що суд першої інстанції правильно надав оцінку тій обставині, що на його утриманні знаходиться також малолітня дитина, а дружина перебуває у відпустці по догляду до досягнення дитиною трьох років. Окрім того, постановою КМУ від 11 грудня 2019 року Держаудитслужба має бути реорганізована в Офіс фінансового контролю та його посада може бути скорочена, що також може вплинути на рівень його доходу. Зазначає також, що вартість навчання доньки за обраною спеціальністю в місті Житомирі за місцем постійного проживання значно нижча, ніж вартість навчання у вузі міста Києва за місцем тимчасового проживання, але позивач свідомо обрала для доньки навчальний заклад із вищою вартістю навчання. При визначені розміру аліментів слід врахувати його матеріальне становище, наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків. Норми глави 16 СК України не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, що викликані особливими обставинами. Вважає, що позивач намагається перекласти майнові витрати, пов`язані з утриманням доньки, на нього, оскільки ст.73 Закону України «Про вищу освіту» передбачає, що розмір плати за навчання для здобуття відповідного ступеня вищої освіти складається на весь строк навчання і є незмінним, а підвищення плати може проводитися за рішенням навчального закладу не частіше одного разу на рік і не більше як на офіційно визначений рівень інфляції за попередній календарний рік. Апеляційна скарги ґрунтується лише на припущеннях.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Статтею 199 СК України врегульовано, що, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

За змістом статей 191, 201 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу (ч.1 ст.201 СК України).

У частині першій ст.182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання.

Так, у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Матеріалами справи доводиться та судом установлено, що сторони є батьками доньки ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.3).

Шлюб між сторонами розірвано 11 листопада 2009 року та сторонами не заперечується, що після розірвання шлюбу донька постійно проживає з матір`ю.

Окрім доньки ОСОБА_3 на утриманні позивача знаходиться також донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.4).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_6 досягла віку вісімнадцяти років.

Повнолітня донька ОСОБА_3 продовжує навчання у Державному вищому навчальному закладі «Київський національний економічний університет ім. Вадима Гетьмана» та згідно з довідкою даного навчального закладу від 25 листопада 2019 року №862/19 є студенткою 1 курсу денної форми навчання навчально-наукового інституту «Юридичний інститут» Державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет ім. Вадима Гетьмана». Дата закінчення університету - 30 червня 2023 року (а.с.6).

Вищевказаний заклад вищої освіти надає ОСОБА_3 освітні послуги на платній основі, тобто за рахунок коштів замовника, яким виступила матір, уклавши тристоронній договір від 15 серпня 2019 року №190982 про надання освітніх послуг між закладом вищої освіти та фізичною особою (а.с.36). За умовами договору позивач зобов`язалася своєчасно вносити плату за освітню послугу в розмірах та порядку, встановлених договором, та у разі систематичного порушення або невиконання однією із сторін умов договору останній може бути розірваний (п.п.4,15 договору). Відповідно до п.9 вищевказаного договору загальна вартість освітньої послуги за весь період навчання становить 114 400 грн. Плату належить вносити щосеместрово у розмірі 14 300 грн. У договорі також передбачено право навчального закладу змінювати розмір плати за навчання не частіше одного разу на рік і не більше як на офіційно визначений рівень інфляції за попередній календарний рік з обов`язковим інформуванням про це замовника шляхом розміщення такого наказу на відповідний рік на офіційному сайті закладу та/або згідно наданого рахунку.

За перший семестр навчання доньки кошти в сумі 14 300 грн. сплатив батько, тобто відповідач, що доводиться копією квитанції від 31 серпня 2019 року (а.с.31).

Окрім того, копією договору найму житлової площі у студентському гуртожитку від 01 вересня 2019 року №190982 підтверджується, що ОСОБА_3 проживає у гуртожитку за місцезнаходженням навчального закладу, тобто у місті Києві, та розмір плати за 10 місяців (один начальний рік) становить 5 200 грн. (а.с.35).

Підсумовуючи викладене, можна дійти до висновку, що ОСОБА_3 продовжує навчання на денній формі та у зв`язку із цим потребує матеріальної допомоги (документально доведені витрати на оплату самого навчання та проживання у гуртожитку за місцезнаходженням навчального закладу). Потреби ОСОБА_3 у харчуванні, одязі, засобах особистого догляду є загальновідомим. Проїзд з місця постійного проживання (м.Житомир) студентки до місцезнаходження навчального закладу або гуртожитку (м. Київ) також потребує коштів, проте їх розмір не доведений (періодичність міжміських проїздів, необхідність використання громадського транспорту для того, що дістатися з гуртожитку до учбового закладу та у зворотному напрямку тощо). У зв`язку із навчанням мусять бути витрати на придбання канцелярського приладдя, комп`ютерної техніки тощо, але понесення таких витрат не доведено. Власних надходжень повнолітня донька сторін не має, що сторонами не заперечується.

У суду не викликає сумнівів та обставина, що до досягнення донькою повноліття за рішенням суду відповідач сплачував аліменти у розмірі ј частки доходу щомісяця. Позивач також не заперечує твердження платника аліментів, що такі сплачувалися у повному обсязі та заборгованість за аліментами відсутня.

Факт оплати відповідачем половини вартості навчання доньки за перший рік свідчить, що батько не припинив матеріально допомагати доньці.

Щодо наявності у ОСОБА_2 можливості надавати матеріальну допомогу доньці, яка продовжує навчання суд враховує наступне. Відповідач працює на посаді головного державного аудитора в Управлінні Північного офісу Держаудитслужби в Житомирській області та його заробітна плата у січні 2020 року склала 9 252,16 грн. (а.с.30).

Копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 підтверджується, що ОСОБА_2 також є батьком доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та його дружина ОСОБА_10 перебувала у відпустці у зв`язку із вагітністю та пологами по 22 березня 2020 року (а.с.28-29). Наразі сторони не заперечили тієї обставини, що дружина відповідача знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною віку трьох років.

Отже, на утриманні ОСОБА_2 знаходяться також малолітня донька ОСОБА_9 та дружина, яка наразі не працює, оскільки доглядає малолітню доньку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що згідно із деклараціями відповідача, які розміщені на сайті НАЗК, останній є власником нерухомого та рухомого майна.

Так, відповідно до Закону України «Про запобігання корупції», ОСОБА_2 є суб`єктом декларування та зобов`язаний подавати декларацію відповідно до цього Закону.

За змістом частини першої ст.45 зазначеного Закону ОСОБА_2 зобов`язаний щорічно до 1 квітня подавати шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за минулий рік. У декларації зазначаються, зокрема, відомості про усі доходи, отримані суб`єктом декларування та членами його сім`ї, об`єкти нерухомості, що належать суб`єкту декларування та членам його сім`ї на праві власності, цінне рухоме майно, що належить суб`єкту декларування або членам його сім`ї на праві приватної власності, а також відомості про банківські та інші фінансові установи, у тому числі за кордоном, у яких у суб`єкта декларування або членів його сім`ї відкриті рахунки або зберігаються кошти, інше майно.

Із декларацій ОСОБА_2 за 2017, 2018 та 2019 роки вбачається, що останній у власності нерухомого майна не має. Дружина відповідача ОСОБА_10 у грудні 2016 року набула у власність 66,7% квартири у місті Житомирі, та стала власником земельної ділянки площею 468 кв. м у селі Барашівка Житомирського району Житомирської області. Згідно із декларацією ОСОБА_2 із 03 листопада 2017 року є власником автомобіля Skoda Octavia Tour, 2008 року випуску, вартість якого на дату набуття у власність складала 191 240 грн. Згідно з відомостями декларацій у 2017 році ОСОБА_2 отримав 174 656 грн. заробітної плати, у 2018 році - 215 418 грн. та у 2019 році - 194 692 грн. Окрім того, ОСОБА_2 має чотири відкритих рахунки у банківський установі АТ КБ «Приватбанк».

Отже, із декларацій відповідача вбачається, що у власності нерухомого майна він не має, а тому твердження позивача про те, що він набув у власність квартиру і земельну ділянку є помилковими, оскільки власником зазначеного нерухомого майна є його дружина, яка набула право власності на таке внаслідок спадкування.

Посилання ОСОБА_1 на правову позицію Верховного Суду від 05 вересня 2019 року в справі №760/4569/18-ц колегія суддів апеляційного суду безпосереднього до уваги приймати не може, оскільки така висловлена за інших обставин та правового значення для вирішення даного спору не має, оскільки електронні декларації є офіційними, які іншими офіційними документами не спростовані.

Що стосується наявності у відповідача відкритих у банку рахунків. Сама лише наявність таких не свідчить про будь-який дохід ОСОБА_2 .

Отже, посилання позивача на неофіційні доходи відповідача є припущенням та у підтвердження не надано жодного доказу, а рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом із тим, у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції відповідач пояснив, що пропонував позивачу угоду про те, що він буде сплачувати за навчання дочки за договором про надання освітніх послуг, а вона візьме на себе решту витрат. Якщо така домовленість була б досягнута між сторонами, витрати відповідача у місяць на навчання доньки становили б 2 383 грн. Також відповідач не заперечив тієї обставини, що у 2019 року виїздив до Польщі та відвідував рідного брата. Обов`язок щодо утримання непрацездатних батьків відповідача покладається не лише на нього, а й на його рідного брата.

Із огляду на вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що відповідач надавати матеріальну допомоги у розмірі 2 500 грн. щомісяця спроможний.

Обставини, які можуть наступити у майбутньому суд апеляційної інстанції до уваги прийняти не може через недоведеність їх очевидного настання (про можливу втрату роботи відповідачем, можливе підвищення учбовим закладом річної оплати за навчання дочки відповідно до офіційно визначеного рівня інфляції.

Із огляду на викладене вище, колегія суддів апеляційного суду дійшла до висновку, що ОСОБА_6 у зв`язку із навчанням потребує матеріальної допомоги батьків та відповідач спроможний надавати таку в розмірі 2 500 грн. щомісячно.

Потреба доньки у щомісячній допомозі в розмірі 4 000 грн., на якій наполягає позивач у апеляційній скарзі, не доведена належними та допустимими доказами, які знаходяться у матеріалах справи. Не доведено й того, що відповідач спроможний щомісяця надавати доньці матеріальну допомогу в розмірі 4 000 грн.

За таких обставин, апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції, збільшуючи розмір матеріальної допомоги батька з 1 500 грн. до 2 500 грн., що відповідає приписам ст.376 ЦПК України. У решті рішення залишається без змін.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 16 березня 2020 року змінити, збільшивши розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_6 , із 1 500 грн. до 2 500 грн.

У решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню у касаційному порядку.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 10 серпня 2020 року.