Справа № 196/739/20
№ провадження 2-з/196/15/2020
УХВАЛА

10.08.2020 смт. Царичанка

Суддя Царичанського районного суду Дніпропетровської області Гудим О.М., розглянувши в судовому засіданні в залі суду смт.Царичанка Дніпропетровської області без участі сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі №196/739/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову по цивільній справі №196/739/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування.

В заяві про забезпечення позову просить:

- накласти арешт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 ;

- заборонити відповідачу ОСОБА_2 та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 .

Доцільність застосування заходів забезпечення позову мотивує тим, що 30 червня 2020 року нею до Царичанського районного суду Дніпропетровської області подано позовну заяву до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, в якій вона прохає суд:

- визнати недійсним Договір дарування житлового будинку, посвідченого 02 грудня 2005 року приватним нотаріусом Царичанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Мазай І.П. за реєстровим №1636.

В 2005 році позивач разом зі своїм чоловіком ОСОБА_3 вирішили, що їх менший син ОСОБА_2 буде проживати разом з ними (зі своїми батьками) та надавати їм необхідну допомогу, а батьки переоформлять на нього житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 , тобто виявили намір оформити договір довічного утримання.

В грудні 2005 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 разом з сином ОСОБА_2 звернулися до приватного нотаріуса Царичанського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Мазай І.П. та пояснили свої наміри і надали необхідні документи. Після чого, нотаріусом було підготовлено договір, який вони всі підписали.

Влітку 2019 року ОСОБА_2 разом зі своєю дружиною вчинили сварку, внаслідок чого виставили батьків ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з житлового будинку АДРЕСА_1 та позбавили їх можливості проживати в будинку і користуватися належними їм речами.

В червні 2020 року ОСОБА_2 повідомив їм, що він являється власником житлового будинку, оскільки в 2005 році вони йому його подарували та надав копію Договору дарування.

Після чого, ОСОБА_1 зрозуміла, що вони з чоловіком помилилися, оскільки вважали, що уклали договір , відповідно до якого вона переоформить будинок на сина ОСОБА_2 , а він в подальшому буде проживати з батьками та допомагати їм.

Крім цього, ОСОБА_2 повідомив, що має намір взагалі подарувати житловий будинок АДРЕСА_1 , своїй дружині.

Отже, невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

В порядку ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом без повідомлення учасників справи у встановлений законом строк.

Суд, проаналізувавши матеріали заяви про забезпечення позову, дійшов наступного висновку.

Заяву про забезпечення позову, подану одночасно з пред`явленням позову, подано до суду з дотриманням порядку, встановленого ч.1 ст.152 ЦПК України.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобовязані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

При розгляді заяви про забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Згідно п.п. 1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом, зокрема, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, заборони вчинення певних дій.

Відповідно до ч.ч.5-7 ст.153 ЦПК України, залежно від обставин справи, суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову, підстави його обрання та вирішує питання про зустрічне забезпечення.

Так, у цивільній справі № 196/739/20 позивачем ОСОБА_1 пред`явлено позов до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування.

Дослідженням змісту та вимог позовної заяви встановлено, що між сторонами дійсно виник спір щодо дійсності правочину на підставі якого відповідач ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову ... мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено виконання рішення при задоволенні позову.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.

Враховуючи зазначені вище обставини, суд приходить до висновку, що на даний час є всі підстави припускати, що вжиття заходів забезпечення позову є необхідним та оправданим завданнями цивільного судочинства та забезпечуватиме ефективний захист та поновлення порушених, оспорюваних прав та інтересів позивача, які вона має намір захистити при зверненні до суду.

Оскільки предметом позову є майно, на яке просить позивач накласти арешт, суд вважає, що вимоги заяви про забезпечення позову є співмірними, та, з урахуванням того, що до вирішення справи по суті необхідно вжити заходи щодо збереження цього майна, тому суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню саме в частині накладення арешту на нерухоме майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що полягає фактично в забороні вчиняти будь-які дії відносно вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, так як дані обставини матимуть наслідком істотно ускладнювати чи унеможливлювати виконання рішення суду або ефективно захистити або поновити порушені чи оспорювані права або інтереси заявника, за захистом яких остання звернулася до суду.

У задоволенні вимоги щодо заборони відповідачу ОСОБА_2 та іншим особам вчиняти будь-які дії щодо відчуження житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами слід відмовити за безпідставністю, оскільки такий вид забезпечення позову як накладення арешту, в даному випадку, на нерухоме майно, включає в себе і заборону вчиняти будь-які дії щодо відчуження вказаного нерухомого майна.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст.ст.149-153, 258, 260, 353, 354, п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі №196/739/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, задовольнити частково.

Накласти арешт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що полягає в забороні вчиняти будь-які дії відносно даного об`єкту нерухомості.

Виконання ухвали покласти на державного реєстратора виконавчого комітету Могилівської сільської ради Кравець Романа Анатолійовича.

Копію ухвали направити для негайного виконання державному реєстратору виконавчого комітету Могилівської сільської ради Кравець Роману Анатолійовичу, відповідачу ОСОБА_2 та заявникові позивачеві ОСОБА_1 , для відома.

Стягувач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Боржник - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи. Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

У відповідності до п.п.15.5 п.15 ч.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто через Царичанський районний суд Дніпропетровської області.

Суддя О.М. ГУДИМ