Справа № 161/6757/14-ц Провадження №22-ц/802/866/20 Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л. М.
Категорія:86 Доповідач: Бовчалюк З. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

31 липня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Бовчалюк З.А., ознайомившись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника осіб у справі ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 травня 2014 року та рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 серпня 2014 року в цивільній справі за заявою Управління охорони здоров`я Луцької міської ради, заінтересована особа ОСОБА_1 про звільнення від обов`язків опікуна,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 травня 2014 року відкрито провадження у справі за заявою Управління охорони здоров`я Луцької міської ради, заінтересована особа ОСОБА_1 про звільнення від обов`язків опікуна.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 15 серпня 2014 року заяву Управління охорони здоров`я Луцької міської ради задоволено, звільнено ОСОБА_1 від обов`язків опікуна над матір`ю ОСОБА_2 ..

Не погоджуючись з судовими рішеннями суду першої інстанції, від ОСОБА_1 , як представника осіб у справі ОСОБА_2 було подано апеляційну скаргу, яка підписана однією особою, з відміткою «З повагою представник ОСОБА_3 ».

З матеріалів цивільної справи вбачається, що дані судові рішення неодноразово оскаржувалась апелянтами і у відкритті апеляційних проваджень за цими скаргами судом апеляційної інстанції було відмовлено відповідними ухвалами від 31.03.2015 року (т.1 а.с. 213-214); 22.07.2015 року (т.2 а.с. 49); 08.02.2016 року (т.2 а.с. 167); 22.06.2016 року (т.2 а.с.230), 27.10.2016 року (т.3 а.с.17), 10.01.2017 року (т.3 а.с. 72); 10.05.2017 року (т.3 а.с. 229); 12.06.2017 року (т. 4 а.с.78), 28.08.2018 року (т.5, а.с.5), 06.12.2018 року (т.5 а.с. 17), 11.03.2019 року (т.5 а.с. 26), 04.04.2019 року ( т.5 а.с. 74), 08 січня 2020 року ( т. 6 , а.с. 168), 22 січня 2020 року ( т. 6, ст.169), 20 липня 2020 року ( т. 7, а.с. 158).

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 31 липня 2020 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника осіб у справі ОСОБА_2 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 травня 2014 року та рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 серпня 2014 року відмовлено на підставі п. 3 ч. 1 ст. 358 ЦПК України, оскільки є ухвала суду про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою цієї особи на це саме судові рішення.

Однією з основних засад цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

За змістом ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлене завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Згідно зі ст. 143 ЦПК України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства. Заходи процесуального примусу застосовуються судом шляхом постановлення ухвали.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 144 ЦПК України, одним із таких заходів процесуального примусу є штраф.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.148 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , зловживаючи своїми процесуальними правами, в шістнадцятий раз подав аналогічну апеляційну скаргу на судові рішення, які вже були предметом неодноразового оскарження з тих самих підстав, наслідком чого стало чергове направлення справи на апеляційний розгляд.

При цьому зміст апеляційних скарг, які подаються ОСОБА_1 є незрозумілими, некоректними, складаються з речень, які не несуть жодного змістовного навантаження та логічного завершення. Апелянтом вказуються особи, які не є учасниками даної справи, без обґрунтування зазначення цих осіб. До апеляційної скарги долучаються копії документів, копії газет та журналів на яких міститься не зрозумілі помітки рукописного тексту.

Такі дії ОСОБА_1 є свідченням недобросовісного використання наданих законом процесуальних прав на апеляційне оскарження, що виразилися у неодноразовому поданні апеляційної скарги на судові рішення з тривалим проміжком у часі, є усвідомленими вольовими систематичними вчинками, що лише формально ґрунтуються на положеннях процесуального права і не мають за мету захист порушених, невизнаних чи оспорюваних його прав, а навпаки такі вчинки та діяльність переслідують іншу мету, що в свою чергу порушує передбачене Конвенцією право заявника на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку.

Європейський суд з прав людини наголошував, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії від 07 липня 1989 року).

Подаючи вказану апеляційну скаргу, ОСОБА_1 достовірно знав про те, що апеляційне провадження не може бути відкрито, оскільки для цього є норма процесуального права, яка імперативно це забороняє (п. 3 ч. 1 ст. 358 ЦПК України).

Враховуючи, що скаржнику вже у шістнадцятий раз було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за аналогічними апеляційними скаргами на ті самі судові рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_1 є зловживанням процесуальними правами.

Отже, за вказаних обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 зловживає процесуальними правами, вчиняє дії, які направлені на перешкоджання судочинству, а тому до нього слід застосувати заходи процесуального примусу у вигляді штрафу у розмірі одного прожиткового мінімумів для працездатних осіб : 2102 гривень.

Розмір штрафу визначено з врахуванням надмірно тривалого строку, протягом якого особа, будучи попереджена про неприпустимість протиправної процесуальної поведінки, порушує права інших учасників.

Відповідно до ч. 5 ст. 148 ЦПК України ухвала про стягнення штрафу є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Стягувачем за таким виконавчим документом є Державна судова адміністрація України.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи, за якими стягувачем є держава або державний орган, можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Крім цього, вчергове слід попередити ОСОБА_1 про те, що у випадку повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків, повторного чи неодноразового зловживання процесуальними правами, суд з урахуванням конкретних обставин стягує у дохід державного бюджету з відповідного учасника судового процесу або відповідної іншої особи штраф у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст. ст. 2, 44, 148 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Визнати дії ОСОБА_1 , щодо подання апеляційної скарги на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 травня 2014 року та рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 серпня 2014 року в цивільній справі за заявою Управління охорони здоров`я Луцької міської ради, заінтересована особа ОСОБА_1 про звільнення від обов`язків опікуна - зловживанням процесуальними правами.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід державного бюджету, де стягувачем є Державна судова адміністрація України, штраф у розмірі 2102 гривень.

Дані про боржника:

Фізична особа : ОСОБА_1

Місце проживання: АДРЕСА_1 , або АДРЕСА_2 або

АДРЕСА_3 код: НОМЕР_1

Дані про стягувача:

Державна судова адміністрація України;

місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Липська, 18/5;

.

Отримувач коштів: УК у Печер.р-ні/Печерс.р-н/21081100

Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38004897

Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП)

Рахунок отримувача: UA0026007

Код класифікації доходів бюджету: 21081100

Копію ухвали направити ОСОБА_1 для відома та Державній судовій адміністрації України (м. Київ, вул. Липська, 18/5) для пред`явлення до виконання.

Ухвала може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з наступного дня після набрання нею законної сили.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її складення.

Суддя Волинського

апеляційного суду З.А. Бовчалюк