РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2020 року

м. Рівне

Справа № 561/892/19

Провадження № 22-ц/4815/442/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Боймиструка С. В., Шимківа С. С.,

секретар судового засідання - Пиляй І. С.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору -

Товариство з обмеженою відповідальністю «Долина мрій»

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Власенка Дмитра В`ячеславовича на рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 17 січня 2020 року у складі судді Снітчук Р. М., ухвалене в смт. Зарічне Рівненської області о 10 годині 49 хвилин, повний текст рішення складено 17 січня 2020 року,

в с т а н о в и в :

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Долина мрій», про стягнення заборгованості за кредитним договором № К2А2LON06481 від 27.11.2014 року в сумі 941928 грн. 67 коп. В обґрунтування заявлених вимог покликалося на те, що 27 листопада 2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ТзОВ «Долина мрій» укладено кредитний договір № К2А2LON06481, за умовами якого ТзОВ «Долина мрій» отримало кредит у формі невідновлюваної кредитної лінії, ліміт кредитного договору - 1255164 грн. 49 коп. та зобов`язалося його повернути до 26.10.2017 року, сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 23 % річних, а також пені, штрафи за порушення умов виконання договору. Договір діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань, термін повернення кредиту згідно з Графіком зменшення поточного ліміту - 26 жовтня 2017 року.

Зобов`язання за вказаним кредитним договором забезпечено порукою. 27 листопада 2014 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір поруки № K2A2LON06481, за умовами якого ОСОБА_1 поручився перед АТ КБ «Приватбанк» за виконання ТзОВ «Долина мрій» зобов`язань за кредитним договором № К2А2LON06481 від 27.11.2014 року у тому ж розмірі, що і боржник.

Відповідно до п. 4.1 зазначеного договору поруки порука припиняється через 15 років після укладення цього договору. У випадку виконання боржником та/або поручителем всіх зобов`язань за кредитним договором цей договір припиняє свою дію.

АТ КБ «ПриватБанк» виконав у повному обсязі свої зобов`язання за договором, надав позичальнику можливість користуватися і розпоряджатися кредитними коштами. Натомість ТзОВ «Долина мрій» своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором належним чином не виконало, порушило порядок та періодичність внесення платежів у рахунок погашення кредиту, внаслідок чого станом на 31 липня 2018 року утворилася заборгованість за кредитом у сумі 941928 грн. 67 коп., з яких: 500197,78грн - заборгованість за тілом кредиту, 9752 грн. 55 коп. - заборгованість за процентами, 431978,34 грн. - пеня.Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 31 липня 2018 року порушено справу № 923/590/18 про банкрутство ТзОВ «Долина мрій», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів. Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 22.10.2018 року у справі № 923/590/18 вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ТзОВ «Долина мрій» за вказаним кредитним договором визнано у повному обсязі та включено до реєстру вимог кредиторів. Просив суд стягнути з відповідача як солідарного боржника за договором поруки заборгованість за кредитним договором № К2А2LON06481 від 27.11.2014 р. в сумі 941928,67 грн.

Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 17 січня 2019 року вказаний позов задоволено повністю. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № К2А2LON06481 від 27 листопада 2014 року станом на 31 липня 2018 року в сумі 941 928 грн. 67 коп., яка складається з 500197 грн. 78 коп. заборгованості за тілом кредиту, 9752 грн. 55 коп. заборгованості за процентами, 431978 грн. 34 коп. пені. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 14128 грн. 93 коп.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване передбаченим законом обов`язком солідарної відповідальності боржника та поручителя за зобов`язаннями боржника за кредитним договором, та обґрунтоване належними, достатніми та достовірними доказами на підтвердження того, що боржником свої зобов`язання не були виконані у передбаченому договором порядку та строки, що потягло за собою вирішення спору в судовому порядку. Судом враховано наявність ухвали господарського суду про включення Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до реєстру вимог кредиторів з божника ТзОВ «Долина мрій» , а також строк дії договору поруки, поручителем за яким є відповідач у цій справі, який був сторонами визначений до 2029 року.

Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, представник ОСОБА_1 - адвокат Власенко Д. В. оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі звертає увагу суду на те, що ухвала Господарського суду Херсонської від 22.10.2018 року, на яку посилається Банк та суд першої інстанції як на встановлений факт визнання суми заборгованості ТзОВ «Долина мрій» і ОСОБА_1 перед Банком, не відповідає дійсності. Додає, що ОСОБА_1 було залучено до участі в справі лише в серпні 2019 року і він досі не визнаний судом субсидіарним боржником, а відтак до вересня 2019 року йому не було відомо про спір та не було можливості захистити свої права. Покликається на ч. 5 ст. 82 ЦПК України, яка надає право на спростування встановлених судовим рішенням обставин особою, яка не брала участі в справі, в якій такі обставини були встановлені. Стверджує, що за більшістю вимог у даній справі сплив строк позовної давності, про застосування якої ним подано відповідну заяву. Звертає увагу на те, що позивачем не зазначено періоду виникнення заборгованості та порядку розрахунків, а тому є незрозумілим, з якого часу почалося прострочення. З огляду на такі обставини просить призначити у справі судову економічну експертизу. Доводить, що ОСОБА_1 підписав договір поруки із Банком як фізична особа, а тому на нього поширюються положення Закону України «Про захист прав споживачів». Додає, що положення укладеного договору поруки є несправедливими до його довірителя, адже покладають на нього непропорційно велику суму у разі невиконання умов кредитного договору позичальником. На підтвердження неналежності проведення розрахунків кредитної заборгованості Банком вказує на відповідь НБУ від 24.12.2019 року, яка була отримана ОСОБА_1 і якою йому повідомлено про відсутність інформації щодо кредитної заборгованості у кредитному реєстрі НБУ щодо нього. Вважає, що цей факт в сукупності з іншими обставинами вказує на необґрунтовану суму позову. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві АТ КБ «Приват Банк» вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, апеляційну скаргу - безпідставною, у зв`язку з чим просить її відхилити, а оскаржуване судове рішення залишити без зміни.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 27 листопада 2014 року між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір поруки № K2A2LON06481, за умовами якого ОСОБА_1 поручився перед АТ КБ «Приватбанк» за виконання ТзОВ «Долина мрій» зобов`язань за кредитним договором № К2А2LON06481 від 27.11.2014 року у тому ж розмірі, що і боржник.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Свої зобов`язання перед позичальником ТзОВ «Долина мрій» за кредитним договором № К2А2LON06481 від 27 листопада 2014 року АТ КБ «Приватбанк» виконало у повному обсязі, що відображено у розрахунку заборгованості, виписках по рахунках, які підтверджують факт перерахування грошових коштів позичальнику.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу невиконання ТзОВ «Долина мрій» своїх зобов`язань за кредитним договором № К2А2LON06481 від 27 листопада 2014 року, і - як наслідок - утворення заборгованості.

Станом на 31 липня 2018 року заборгованість за кредитом склала суму 941 928 грн. 67 коп., з яких: 500197 грн. 78 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 9752 грн. 55 коп. - заборгованість за процентами, 431978 грн. 34 коп. - пеня.

Ухвалою Господарського суду Херсонської області від 22 жовтня 2018 року у справі № 923/590/18 за заявою ГУДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі до ТзОВ «Долина мрій» про визнання банкрутом вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ТзОВ «Долина мрій» за вказаним кредитним договором визнано у повному обсязі у сумі 941 928 грн. 67 коп. та включено до реєстру вимог кредиторів. Ухвала суду набрала законної сили 22.10.2018 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Звертаючись до суду із цим позовом, АТ КБ «ПриватБанк» керувався положеннями закону і договору поруки, укладеному з відповідачем, якими передбачена солідарна відповідальність боржника та поручителя за невиконання умов договору кредиту, укладеного Банком з ТзОВ «Долина мрій».

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений договором строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Частиною другою статті 1050 ЦК України визначено, що у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою позикодавцю в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що своїх зобов`язань за кредитним договором № К2А2LON06481 від 27 листопада 2014 року ТзОВ «Долина мрій» станом на час звернення до суду з цим позовом належним чином не виконало, допустило порушення умов договору щодо порядку та строку сплати кредиту, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором та не спростовано відповідачем.

Таке невиконання кредитних зобов`язань передбачає право звернення кредитора з вимогою про стягнення заборгованості до поручителя.

Заперечення апелянта щодо помилковості висновку суду про встановлення факту заборгованості ОСОБА_1 ухвалою Господарського суду Херсонської області від 22 жовтня 2018 року у справі № 923/590/18 апеляційним судом відхиляються з вищенаведених міркувань та спростовуються як умовами договору поруки, так і положеннями закону, що визначають солідарну відповідальність боржника та поручителя. Окрім того, зазначена ухвала господарського суду набрала законної сили, не скасована у визначеному законом порядку, а тому, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, встановлені нею обставини не підлягають доказуванню. Відповідно до вказаної ухвали Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» тільки включене до списку кредиторів, і відсутні відомості про погашення кредитного боргу позичальником.

Покликання апеляційної скарги на те, що по вимогах у даній справі сплив строк позовної давності, апеляційний судом оцінюються критично.

Так, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Враховуючи, що метою встановлення в законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, необхідно дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом ( не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання і тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Як вбачається із укладеного сторонами договору поруки, вони погодили, що порука за договором припиняється через п`ятнадцять років після укладення цього договору (п. 4.1 договору). У п. 5.1 цього договору сторони погодилися збільшити встановлену законом позовну давність до 15 років.

Крім того, стороною відповідача не наведено, стосовно яких саме вимог закінчився строк позовної давності, на їхню думку, і на чому ґрунтується їхні твердження про такий пропуск строку позовної давності.

Покликання апелянта на те, що позивачем не зазначено періоду виникнення заборгованості та порядку розрахунків, початку періоду виникнення прострочення, апеляційним судом відхиляються як такі, що суперечать обставинам справи. Надані позивачем розрахунки заборгованості за договором кредиту від 27.11.2014 року, укладеним між ТзОВ «Долина мрій» та АТ КБ «ПриватБанк», містять відомості щодо порядку нарахування боргу, його складових та остаточну сумку заборгованості позичальника перед Банком станом на 31.07. 2018 року (а.с.29-30).

Викладені в апеляційній скарзі посилання на Закон України «Про захист прав споживачів» не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Так, безпосереднім користувачем кредитних послуг є юридична особа, а не фізична особа-споживач, кредитні кошти надавалися для провадження господарської діяльності боржника ТзОВ «Долина мрій».

Згідно до вимог ст. 554, 610 ЦК України боржник та поручитель несуть відповідальність за невиконання зобов`язання як солідарні боржники.

Відповідно до ст. 559 ЦК України(яка діяла в редакції на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання.

Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем.

Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не погодився забезпечувати виконання зобов`язання іншим боржником у договорі поруки чи при переведенні боргу.

Порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Ліквідація боржника-юридичної особи не припиняє поруку, якщо до дня внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про припинення боржника - юридичної особи кредитор звернувся до суду з позовом до поручителя у зв`язку з порушенням таким боржником зобов`язання.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог Банку до поручителя - ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, укладеним Банком і ТзОВ «Долина мрій».

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Власенка Дмитра В`ячеславовича залишити без задоволення.

Рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 17 січня 2019 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 серпня 2020 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Боймиструк С. В.

Шимків С. С.