Провадження № 4-с/522/47/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:

Головуючого судді Свяченої Ю.Б.

за участі секретаря судового засідання Шеян І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі матеріали скарги ОСОБА_1 за участю ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Крецула Вадима Андрійовича, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла скарга ОСОБА_1 за участю ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Крецула Вадима Андрійовича, по котрій скаржника просить суд поновити йому строк звернення до суду з відповідною скаргою, визнати бездіяльність державного виконавця Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Крецула Вадима Андрійовича щодо забезпечення виконання судового рішення неправомірною, скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 56348584 від 10.10.2019 року, зобов`язати суб`єкт оскарження відновити виконавче провадження.

На переконання заявника, державним виконавцем Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Крецулом Вадимом Андрійовичем рішення суду не виконане, постанова про закінчення виконавчого провадження винесена передчасно та з порушенням норм діючого законодавства.

Ухвалою суду від 02 грудня 2019 року судом відкрито провадження за вказаною скаргою, призначено розгляд справи на 16 грудня 2019 року.

У судове засідання 16 грудня 2019 року з`явився скаржник та його представник, решта належним чином сповіщених учасників справи не з`явились, справа слуханням відкладена на 28 січня 2020 року.

У судове засідання 28 січня 2020 року з`явився скаржник та його представник, решта належним чином сповіщених учасників справи не з`явились, справа слуханням відкладена на 19 лютого 2020 року.

У судове засідання 19 лютого 2020 року з`явився скаржник, його представник та представник боржника, решта належним чином сповіщених учасників справи не з`явились, справа слуханням відкладена на 18 березня 2020 року.

20 лютого 2020 року від боржника надійшли письмові заперечення на скаргу, в котрих просив відмовити в задоволенні скарги у зв`язку з її безпідставністю, пояснив, що не перешкоджав у виконанні рішення суду.

21 лютого 2020 року від Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області надійшла копія матеріалів виконавчого провадження № 56348584.

18 березня 2020 року від боржника та суб`єкта оскарження до суду надійшли заяви про розгляд скарги без особистої участі сторони.

У судове засідання 18 березня 2020 року належним чином сповіщені учасники справи не з`явились, справа слуханням відкладена на 04 травня 2020 року.

У судове засідання 04 травня 2020 року належним чином сповіщені учасники справи не з`явились, справа слуханням відкладена на 23 липня 2020 року.

У судовому засіданні 23 липня 2020 року з`явився скаржник, його представник та представник боржника. Скаржник та його представник скаргу підтримали, просили задовольнити. Представник боржника проти задоволення скарги заперечував, просив відмовити.

Суд, з урахуванням наявності заяви від суб`єкта оскарження про розгляд справи без особистої участі, вважає за можливе розглянути справу.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази, витребувані копії матеріалів виконавчого провадження, судом встановлено наступне.

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , третя особа: Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради про витребування майна з чужого незаконного володіння, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 січня 2017 року позов задоволено, ухвалено витребувати у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 215/1000 часток квартири АДРЕСА_1 ; вселити ОСОБА_1 у 215/1000 часток квартири АДРЕСА_1 ; усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні 215/1000 часток квартири АДРЕСА_1 ; в задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним відмовлено.

30 березня 2018 року Приморським районним судом м. Одеси на виконання судового рішення від 16 січня 2017 року видано виконавчий лист.

Із копій матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 07 травня 2018 року стягувач звернувся із заявою у якій просив прийняти до виконання виконавчий лист.

Постановою державного виконавця Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Крецула Вадима Андрійовича від 07 травня 2018 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 522/22649/15-ц, виданого 30.03.2018 року про вселення ОСОБА_1 у 215/1000 часток квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до акту державного виконавця Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Крецула Вадима Андрійовича від 07.10.2019 року вимоги виконавчого документу виконано у повному обсязі, у зв`язку з чим винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з його виконанням.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (стаття 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIІІ).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 3 Закону № 1404-VIII визначено перелік рішень, що підлягають примусовому виконанню та виконавчих документів, серед яких, зокрема, є - виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до статей 447, 448, 449 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Згідно із статтями 450, 451 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду. Якщо суд встановить, що особа, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються, звільнена з посади (не здійснює відповідну діяльність), він залучає до участі в справі посадову особу, до компетенції якої належить вирішення питання про усунення порушення права чи свободи заявника. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Частинами першою, пунктом 7 частини другої статті 5 Закону № 1404-VIII (у редакції від 29 грудня 2019 року, яка діяла на час винесення оскаржуваної постанови приватного виконавця від 13 лютого 2020 року) визначається, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім рішень про виселення та вселення фізичних осіб.

Статтею 63 Закону № 1404-VIII передбачено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Стаття 67 Закону № 1404-VIII регулює виконання рішення про вселення стягувача. Передбачено, що державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про вселення стягувача. У разі невиконання боржником рішення про вселення стягувача самостійно державний виконавець виконує його примусово. Примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому. Державний виконавець зобов`язаний письмово повідомити боржника і стягувача про день і час примусового вселення. Боржник вважається повідомленим про примусове вселення стягувача, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися вселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового вселення, під час виконання рішення про вселення не є перешкодою для вселення стягувача. У разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про вселення стягувача, державний виконавець накладає на нього штраф та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. Примусове вселення стягувача здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції. Про примусове вселення стягувача державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні рішення про примусове вселення. У разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, в яке його вселено, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. У такому разі державний виконавець має право повторно здійснити примусове вселення стягувача та накласти на боржника штраф у подвійному розмірі відповідно до статті 75 цього Закону. Виконавче провадження не відновлюється і повторне примусове вселення стягувача не здійснюється, якщо особа, яка перешкоджає його проживанню (перебуванню), не є боржником. Питання про вселення стягувача в такому разі вирішується в судовому порядку.

Суд приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає, оскільки скаржником не надано доказів неналежного виконання рішення суду, а в діях державного виконавця відсутні протиправні дії.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-83, 95, 258, 259, 260, 261, 268, 272, 353-354, 355, 447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 02.06.2016 року з наступними змінами та доповненнями, суд,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 за участю ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Другого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Крецула Вадима Андрійовича, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 28 липня 2020 року.

Суддя: Ю.Б. Свячена