КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кулікова С.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 371/339/20

03 серпня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кулікової С.В.

суддів - Желепи О.В.

- Олійника В.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 14 квітня 2020 року, про повернення заяви про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Поліщук А.С., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименко Михайла Михайловича, треті особи: Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», Державне підприємство «Сетам» про визнання дій приватного виконавця незаконними та зобов`язання вчинити дії,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Миронівського районного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименко Михайла Михайловича, треті особи: Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», Державне підприємство «Сетам» про визнання дій приватного виконавця незаконними та зобов`язання вчинити дії.

13 квітня 2020 року позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження в сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме: суб`єктам державної реєстрації прав; виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у місті Києві та Севастополі державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, в тому числі нотаріусам здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не обмежуючись, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а також вносити до Державного реєстру речових прав та їх обтяжень, записи про скасування речових прав та їх обтяжень, зміни до таких записів щодо нерухомо майно - садовий будинок, загальною площею 170,70 кв.м., та земельна ділянка, площею 0,0624 га, кадастровий номер :75:751:0014, за адресою: АДРЕСА_1 ; заборони приватному виконавцю виконавчого округу Київської області Трофименку Михайлу Михайловичу видавати акт про проведені електронні торги з реалізації майна - садовий будинок, загальною площею 170,70 кв.м., та земельна ділянка, площею 0,0624 га, кадастровий номер :75:751:0014, за адресою: АДРЕСА_1 .

На обгрунтування заяви про забезпечення позову зазначала, що в провадженні суду перебуває справа про визнання дій приватного виконавця в рамках примусового виконання виконавчого листа № 2-227/11 від 20.05.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості 200 781,53 доларів США та 212 662,89 грн. незаконними та зобов`язання вчинити дії щодо скасування публічних торгів на ДП «Сетам» з реалізації нерухомого майна, які відбулися 03 квітня 2020 року.

Вказувала, що вона має обгрунтовані побоювання, що в результаті неправомірних дій приватного виконавця майно може бути відчужене на користь третіх осіб, і як наслідок, будуть порушені її майнові права, що може призвести до ускладнень або навіть зробить неможливим виконання в подальшому рішення суду.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 14 квітня 2020 року заяву про забезпечення позову повернуто заявнику.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 14 квітня 2020 року та постановити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Апеляційну скаргу обгрунтовувала тим, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права. Зазначала, що повертаючи заяву про забезпечення позову з тих підстав, що вона не містить пропозицій заявника щодо зустрічного забезпечення, суд не урахував, що вжиття зустрічного забезпечення у розумінні ч. 3 ст. 154 ЦПК України є диспозитивним правом суду, а не його обов`язком. Вказувала на те, що відсутність пропозицій щодо зустрічного забезпечення у заяві не є порушенням норм ЦПК та не може бути обгрунтованою підставою для повернення заяви. Також зазначала, що суд помилково посилався на те, що дана справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, не врахувавши що позивач в обгрунтування позову посилався на норми Закону України «Про виконавче провадження».

Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Трофименко Михайло Михайлович подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на те, що ухвала суду постановлена у відповідності до норм процесуального права, а тому відсутні підстави для її скасування.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, в тому числі про повернення заяви позивачеві (заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Київської області Трофименко Михайла Михайловича, треті особи: Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк», Державне підприємство «Сетам» про визнання дій приватного виконавця незаконними та зобов`язання вчинити дії.

Також ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог статті 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

У той же час, у ч. 1 ст. 154 ЦПК України зазначено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Не дивлячись на те, що стаття 151 ЦПК України встановлює вимоги до заяви про забезпечення позову в частині зазначення пропозицій про зустрічне забезпечення, ч. 1 ст. 154 ЦПК України не зобов`язує суд вимагати від заявника зустрічного забезпечення, а наділяє суд відповідним правом.

Отже, зазначений недолік заяви про забезпечення позову може бути виправлений шляхом реалізації судом першої інстанції своїх повноважень, визначених ч. 1 ст. 154 ЦПК України.

В оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції звертає увагу заявника на те, що Миронівський суд може розглядати у порядку цивільного судочинства лише ті справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, окрім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Також суд, пославшись на ч. 1 ст. 287 Кодексу адміністративного судочинства України, зазначив, що позов про визнання дій приватного виконавця та зобов`язання прийняти рішення слід розглядати в порядку адміністративного судочинства, що у відповідності до ст. 186 ЦПК України є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Колегія суддів вважає, що такі посилання суду в ухвалі про повернення заяви про забезпечення позову є необгрунтованими, оскільки питання щодо розгляду справи в порядку відповідного судочинства, вирішується під час відкриття провадження у справі, а не розгляду заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява №48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Белле проти Франції» від 4.12.95 та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10.04.2003).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ від 28.10.98 у справі «Перес де Рада Каванил`єс проти Іспанії»).

Посилання на вказані рішення ЄСПЛ містяться у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 761/5894/17.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви (заяви) або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Також у рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

За таких обставин, повертаючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції припустився надмірного формалізму та вдався до правового пуризму, чим фактично позбавив заявника права на доступ до правосуддя.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить апеляційний суд задовольнити заяву про забезпечення позову.

В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції не розглядав заяву про забезпечення позову по суті, а повернув її заявнику, а, отже, апеляційний суд позбавлений можливості ухвалити судове рішення по суті заяви ОСОБА_1 .

За таких обставин, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, оскаржувана ухвала перешкоджає подальшому провадженню у справі в частині забезпечення позову, що у відповідності до ст. 379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 374, 379, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 14 квітня 2020 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Судді: