ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2020 року

м. Харків

справа № 645/5315/17

провадження № 22-ц/818/2354/20

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів -Котелевець А.В., Кругової С.С.

за участю секретаря судового засідання - Супрун Я.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Радикал Банк»,

треті особи - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Хащіна Наталія Вячеславівна, Товарство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Астер-Фінанс»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 8 січня 2020 року у складі судді Бондарєвої І.В.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати недійсними кредитний договір № 10/08-ВФЛ від 14.02.2008 року укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Радикал Банк» (надалі - ПАТ «Радикал Банк») та договір іпотеки від 14.02.2008 року укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Радикал Банк».

Позов мотивовано тим, що 14 лютого 2008 року між ПАТ« Банк «Таврика» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 10/08-ВФЛ. Згідно з п. 1.1 кредитного договору, банк надає позичальнику іпотечний кредит в сумі 67 200,00 доларів США терміном з 14.02.2008 по 14.02.2023 на придбання квартири. За користування кредитними коштами позичальник сплачує відсотки у розмірі 13,5 % річних. У забезпечення прийнятих на себе зобов`язань за кредитним договором між ПАТ «Банк Таврика» та позивачкою був укладений договір іпотеки від 14.02.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Хащіна Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 205. Згідно умов договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно: трьох кімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Підписання договору про надання кредиту стало наслідком чисельного порушення норм чинного законодавства та прав позичальника, як споживача кредитної послуги, з боку Банку. Станом на день укладення оскаржуваного кредитного договору Банком не було надано позичальнику повної та вичерпної інформації щодо умов кредитування, передбаченої Законом України «Про захист прав споживачів» та постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007. Тобто сторонами не погоджено суттєві умови кредитного договору, а відтак позичальник не міг здійснити свідомий вибір щодо валюти кредитування, умов сплати кредиту та процентів готівковою іноземною валютою, і, як наслідок, значною мірою позбавлений того, на що він розраховував під час укладення кредитного договору. Фактично позивач не має жодного джерела доходу в Україні у валюті грошових зобов`язань - долари США. У відповідача був наявний обов`язок до підписання кредитного договору надати позивачу у чіткій, зрозумілій, однозначній формі інформацію про відмінність прав, обов`язків позичальника при виборі предмету кредитного договору, однієї валюти кредиту від інших, яка сторона несе ризик зміни обставин, та, зокрема, про недоліки і ризики кредиту, який є предметом вищевказаного кредитного договору. Так в кредитному договорі, інших договорах, пов`язаних із зазначеним кредитним договором, відсутня будь-яка інформація у будь-якій формі стосовно ризику коливання валюти, його наслідків та іншої інформації про особливості кредитування та повернення позичальником кредиту, сплати грошових коштів за користування фінансовою послугою, зокрема, розміру сплати в іноземній валюті для позичальника - споживача фінансових послуг, що надаються відповідачем. При наданні зазначеної послуги інформація у будь-якій формі стосовно ризику коливання валюти та його наслідків, а саме збільшення розміру щомісячних витрат, у зв`язку з чим позивач позбавляється права власності належні йому грошові кошти не з власної волі, позичальнику відповідачем не надавалася.

В результаті девальвації гривні відносно долара США розмір зобов`язань позивача по кредиту зріс на 167 %, враховуючи, що дохід споживач отримував в гривні, чим позивачу завдано значної майнової шкоди. Інформації про такий суттєвий ризик курсу коливань валюти, який несе споживач послуг, відповідач позивачу не надавав, доказом чого є відсутність підпису позивача у листі з відповідною інформацією. У зв`язку із суттєвим порушенням відповідачем приписів ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України «Про права споживачів» позивач був позбавлений гарантованого йому як громадянину права на такий достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло, який необхідний для підтримання здоров`я та добробуту для себе та членів його сім`ї. Під час укладення спірного правочину позивач керувався відомою йому інформацією про те, що протягом останніх років курс гривні по відношенню до валюти змінювався лише на кілька відсотків, що збігається з прогнозованим в законах України про державний бюджет на відповідні роки, з рівнем інфляції та офіційною статистичною інформацією, оприлюдненою Національним банком України. Позивач при укладенні кредитного договору не передбачав і не очікував настання тих реальних правових наслідків, які дійсно мали місце за збільшення курсу валюти кредитування відносно національної валюти. Зміст кредитного договору та обставини, які передували його укладенню, суперечить положенням ч.2 ст.11, ч.1 та ч.9 ст.15, ч.1, 2,6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», укладений з використанням нечесної підприємницької діяльності, а тому на підставі ч. 1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним. Оскільки кредитний договір є недійсним, то згідно ч.2 ст.548 ЦК України, є недійсним і договір іпотеки, який забезпечив недійсне зобов`язання.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 8 січня 2020 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що доводи позивача безпідставні та не доведені. Відсутності у сторін індивідуальної ліцензії, виданої НБУ, на використання іноземної валюти при здійсненні платежів за вказаним кредитним договором, не може бути підставою для визнання кредитного договору недійсним. В даному випадку наявність у відповідача індивідуальної ліцензії, за наявності у нього Генеральної ліцензії НБУ не є обов`язковою. Крім того, позивачем не надано даних про проведення позивачем щомісячних платежів саме у іноземній валюті. Стосовно вимог щодо неправомірності стягнення платежів в іноземній валюті, суд зазначив, що вони були предметом розгляду у справі за позовом ПАТ «Радикал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та суди першої та другої інстанції дійшли висновку, що банк має законне право на здійснення операцій з іноземною валютою.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності позивача, яка не була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду справи, чим порушив гарантовані Конституцією України права позивача. Посилається на ті ж доводи недійсності кредитного договору, що у позовній заяві та звертає увагу на те, що зміст кредитного договору та обставини, які передували його укладенню, суперечить положенням ч.2 ст.11, ч.1 та ч.9 ст.15, ч.1, 2,6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів», укладений з використанням нечесної підприємницької діяльності, а тому на підставі ч. 1 ст. 203, ч.1 ст. 215ЦК України підлягає визнанню недійсним. Оскільки кредитний договір є недійсним, то згідно ч.2 ст.548 ЦК України, є недійсним і договір іпотеки, який забезпечив недійсне зобов`язання.

Відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з того що ОСОБА_1 та її представник протягом тривалого часу не з`явилися до суду, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Частинами 1, 2 ст. 211 ЦПК України передбачено, що розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Відповідно до частини четвертої статті 128 ЦПК України судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка-повідомлення повинна бути вручена завчасно (частина п`ята статті 128 ЦПК України).

Частиною шостою статті 128 ЦПК України передбачено, що судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

ОСОБА_1 не отримала судової повістки про розгляд справи апеляційним судом 08 січня 2020 року, що підтверджено повернутим до суду апеляційної інстанції повідомленням про вручення поштових відправлень із причиною повернення «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» (т. 2 а.с. 26-27).

29 листопада 2019 року було судом було направлено направлено SMS-повідомлення ОСОБА_2 про призначення апеляційного розгляду 08.01.2020 о 14:00, на номер мобільного телефону, в розписці про отримання судової повістки (т. 2 а.с. 30, т. 1 а.с. 197).

Відповідно до пункту 2 Порядку надсилання учасникам судового процесу текстів судових повісток у вигляді SMS-повідомлень, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 01 червня 2013 року № 73, текст судової повістки може бути надісланий судом учаснику SMS-повідомленням лише після подання ним до суду відповідної заявки. Така заявка оформляється безпосередньо в суді або шляхом заповнення учасником форми, яка розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 подавала заяву про направлення їй повісток SMS-повідомленням.

За таких обставин ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 не були присутній в судовому засіданні під час розгляду справи судом першої інстанції та не були належним чином, у встановленому законом порядку, повідомлені про розгляд справи судом першої інстанції.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд, а також порушенням статей 8-12, 128-130, 372 ЦПК України, які передбачають, що ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду справи, врегульовують порядок повідомлення учасників справи про дату судового засідання та наслідки неявки в судове засідання.

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції на зазначені вище вимоги законодавства уваги не звернув, розглянув справу без належного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи (08 січня 2020 року), причин неявки позивача та її представників в судове засідання не з`ясував.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З урахуванням зазначеного, є підстави для обов`язкового скасування рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08 січня 2020 року та ухвалення нового судового рішення.

Судовим розглядом встановлено, що 14.02.2008 року між ПАТ«Банк «Таврика» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 10/08-ВФЛ. Згідно з п. 1.1 Кредитного договору, Банк надає Позичальнику іпотечний кредит в сумі 67 200, 00 доларів США терміном з 14.02.2008 року по 14.02.2023 року на придбання квартири. За користування кредитними коштами Позичальник сплачує відсотки у розмірі 13,5 % річних. (т.1 а.с.59-62).

На забезпечення прийнятих на себе зобов`язань з повернення кредиту між ПАТ «Банк Таврика» та позивачкою був укладений договір іпотеки від 14.02.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Хащіною Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 205. Згідно умов зазначеного договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира за адресою: АДРЕСА_1 . (т.1 а.с.90-97)

Також судом встановлено, що 19.11.2012 року між ПАТ «Радикал Банк» та ПАТ «Банк «Таврика» укладено договір про відступлення права вимоги за кредитними договорами, таким чином, на час розгляду справи ПАТ «Радикал Банк» є новим Кредитором та Іпотекоодержателем у правовідносинах з ОСОБА_1 .

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02.10.2014 року по справі № 1735/14-ц, позов ПАТ «Радикал Банк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Радикал Банк» заборгованість за кредитним договором від 14.02.2008 в розмірі 71998,71 доларів США та заборгованість по пені та 3% річних в розмірі 75678 грн. (т.1 а.с.54)

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 04.03.2015 р., рішення Московського районного суду м.Харкова від 02.10.2014 року змінено, скасовано в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Радикал Банк» 3% річних та в цій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено. Зменшено розмір стягнутої загальної заборгованості за пенею та 3% до 63465,717 грн. В іншій частині рішення залишено без змін. (т.1 а.с.55-58).

14.12.2017 між ПАТ «Радікал Банк» та ТОВ «Астер-Фінанс» був укладений договір про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги №ДВ-10/08-ВФЛ, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 10/08-ВФЛ від 14.02.2008 року перейшло до ТОВ.

Постановою Харківського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року замінено сторону стягувача за рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02 жовтня 2014 року по справі №643/1735/14 з публічного акціонерного товариства «Радикал Банк» на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Астер-Фінанс» за правом грошової вимоги до ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду із позовом про визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки, ОСОБА_1 зазначала про ненадання їй у письмовій формі ніякої інформації щодо умов кредитування, передбаченої статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007, тобто сторонами не погоджено суттєві умови кредитного договору, а відтак позичальник не міг здійснити свідомий вибір щодо валюти кредитування, умов сплати кредиту та процентів готівкою іноземної валюти, і як наслідок, значною мірою позбавлений того, на що він розраховував під час укладання договору. При цьому в кредитному договорі, інших договорах пов`язаних з кредитним договором, відсутня будь-яка інформація про особливості кредитування та повернення позичальником кредиту, сплати грошових коштів за користування фінансовою послугою, зокрема, розміру сплати в іноземній валюті для позичальника. ставки, варіантів повернення кредиту, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. Ненадання банком повної та достовірної інформації вважає ознаками нечесної підприємницької практики.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою -третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині другій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що була чинною на момент укладення оспорюваного кредитного договору, передбачено перелік інформації, про яку споживача повинен повідомити кредитор перед укладенням договору. У раз ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

За змістом положень статей 15 і 23 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, чинній на момент укладення спірного договору, порушення кредитодавцем вимоги закону про надання споживачем інформації не має наслідком визнання укладеного договору недійсним.

В той же час частиною п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції на момент укладення спірного договору, була передбачена можливість визнання несправедливих положень договору недійсними.

Відповідно до частини другої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткій, незрозумілій або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Частиною 4 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів, в редакції на час укладання спірного договору було передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивач був ознайомлений з умовами кредитування, зокрема щодо суми кредиту, строку, на який кредит одержано, мети, для якої кредит може бути використаний, форми та видів його забезпечення тощо, а також із орієнтованою сукупною вартістю кредиту, відомостями щодо процентної ставки, щомісячної суми ануїтетного платежу та строку кредитування, про що свідчить його підпис на кожному аркуші договору.

Зі змісту оспорюваного договору вбачається, що він підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності. Умови кредитного договору викладені чітко та з повною інформацією стосовно умов кредитування. У договорі вказана сума кредиту, строк дії договору, річна відсоткова ставка, умови повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків. Позивач погодилася з умовами кредитування, підписала кредитний договір улютому 2008 року.

Пунктом 8.2 кредитного договору передбачено, що з інформацією про умови кредитування, а також по орієнтовній сукупній вартості кредиту позичальник ознайомлений (т.1 а.с. 62).

В матеріалах справи наявний розрахунок орієнтовної сукупної вартості спожитого кредиту та реальної процентної ставки, який є додатком 2 до договору, та підписаний сторонами.

Крім того, 25 квітня 2008 року та 25 вересня 2008 року між банком та позивачем було укладено договори про внесення змін до кредитного договору, згідно яких внесені зміни до п. 8.1 розділу 8 «Сукупна вартість кредиту та нормативно-правові акти, які регулюють розрахунок вартості кредиту» викладено в відповідній редакції. З інформацією про умови кредитування, а також по орієнтовній сукупній вартості кредиту позичальник був ознайомлений (т. 1 а.с. 70- 82).

Зміни до кредитного договору також вносились 27 грудня 2010 року, 28 жовтня 2010 року та 15 серпня 2012 року.

Наявні в матеріалах справи докази не містять відомостей, що на момент укладення оспорюваного договору, договору іпотеки, додаткових угод до кредитного договору позивач заявляла додаткові вимоги щодо умов цих договорів.

Протягом дії кредитного договору позивачка не зверталася до банку з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, за роз`ясненням положень, які були йому не зрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим погоджуючись зі всіма умовами такого договору.

Доказів, які б свідчили про наявність будь-якого впливу на позивача, чи введення його в оману працівниками банку, що могло б вплинути на його вільне волевиявлення при укладенні кредитного договору, позивач не надала.

Що стосується валюти кредитування, то у п. 10, 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

ОСОБА_1 підписала договір щодо надання кредиту в іноземній валюті; вона не була позбавлена можливості не укладати такий договір, або обумовити іншу валюту платежу.

Отже, укладання договору кредиту в іноземній валюті не протирічить ні вимогам закону, ні волевиявленню позивачки, яка підписала такий договір та додаткові угоди до нього.

Пунктом 4.4 кредитного договору передбачено, що погашення кредиту та відсотків за користування ним здійснюється в доларах США.

Не заслуговує на увагу і посилання ОСОБА_1 на те, що банк не попередив її про ризики під час виконання зобов`язань за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для визнання Кредитного договору недійсним. Зазначені ризики мають як позичальник, так і кредитор. Проявивши належну обачливість, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, позивач могла передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні до іноземної валюти, а також - отримати кредит в національній валюті.

Враховуючи встановлені обставини справи та досліджені докази, судова колегія приходить до висновку відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в межах доводів позовної заяви та вимог апеляційної скарги. За відсутності підстав для визнання кредитного договору недійсним, відсутні також і підстави для визнання недійсними договору іпотеки укладеного на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором.

Таким чином, перевіривши застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суду дійшла до висновку про наявність підстав для скасування судового рішення першої інстанції та ухвалення нового про відмову у задоволені позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 8 січня 2020 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Радикал Банк» про визнання договорів недійсними, терті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального коругу Хащіна Наталія Вячеславівна, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Астер-Фінанс», відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 серпня 2020 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді А.В. Котелевець

С.С. Кругова