Дата документу 29.07.2020
Справа № 334/7058/19
Провадження № 2/334/1335/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2020 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Гнатюка О.М.,

при секретарі судового засідання Алєйніковій О.В.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позов обґрунтований тим, що 12 лютого 2015 року між сторонами був укладений договір позики, за умовами якого відповідач позичив в позивача 4000 доларів США, що на час укладення договору було еквівалентно 100000 гривень для погашення іпотечного кредиту в АТ «Укрсиббанке», про що свідчить розписка.

Позивач намагався врегулювати в позасудовому порядку та направляв позивачу лист щодо повернення коштів у добровільному порядку, проте гроші до цього часу не повернуто.

Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу за розпискою у сумі 100000 гривень, стягнути з відповідача витрати з оплати судового збору та витрати на правничу допомогу.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги. Пояснив, що відповідач перебував у шлюбі з донькою позивача. В зв`язку із тяжким матеріальним становищем він позичив відповідачу кошти в сумі 4000 доларів США, про що було складено розписку. Це не був договір дарування. Відповідач зобов`язався повернути кошти за можливості.

Представник позивача також підтримала позовні вимоги. Вказала, що позивач не має юридичну освіту, через що розписка може мати якісь вади. Проте було укладено саме договір позики з умовою повернення. Просила задовольнити позов.

Відповідач в судове засідання не з`явився. Надав письмовий відзив, в якому заперечив можливість задоволення позовних вимог. Вказав, що дійсно відповідно до розписки він отримав від позивача грошові кошти. Вказані кошти були йому надані для оплати іпотечного кредиту. Складена розписка про передання грошових коштів не містить зобов`язання повернути борг, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Представник відповідача в судовому засіданні також заперечив можливість задоволення позовних вимог через відсутність у розписці строку та умов повернення грошей.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників провадження, суд приходить до наступного.

Відповідно до наданої суду письмової розписки у тексті останньої зазначений російською мовою наступний текст:

« 12.02.2015 м. Запоріжжя. Розписка. Я, ОСОБА_4 , отримав від ОСОБА_1 суму у розмірі 4000 доларів США (еквівалент 100000 гривень) для погашення іпотечного кредиту в УкрСибБанке за квартиру по АДРЕСА_1 . У чому і підписуюсь.»

Сторонами визнається та не оспорюються факти складення вказаної розписки та передання грошей.

У статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Розписка містить дату отримання грошових коштів, повні реквізити сторін, що дозволяє ідентифікувати сторони угоди, проте не містить зобов`язання з повернення грошових коштів та строк повернення.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

З урахуванням відсутності умов та строків повернення грошових коштів у розписці суд приходить до висновку про відсутність між сторонами боргових зобов`язань, в зв`язку із чим у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2-4, 12-13, 17-18, 76-82, 89, 95, 141, 258-259, 263-265, 268,274 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики.

Рішення може бути оскаржено протягом тридцяти днів до Запорізького апеляційного суду.

Повний текст виготовлено 29 липня 2020 року.

Суддя О.М. Гнатюк