САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/7041/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.07.2020 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Биковій Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпро в порядку загального позовного провадження матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання оспорюваного правочину недійсним,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

24 грудня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про визнання оспорюваного правочину недійсним. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що він підписав з відповідачем договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Перед підписанням договору, він побував на місці розташування квартири та з`ясував всі обставини. Однак як потім з`ясувалось відповідач пред`являв йому технічний паспорт інший, виготовлений фізичною особою підприємцем ОСОБА_4 станом на 01.04.2015 року, згідно яким загальна площа квартири склала 98,2 кв.м., саме орієнтуючись на ці дані він і підписав договір. Однак як потім з`ясувалось, відповідач надав нотаріусу технічний паспорт зовсім інший, а саме вищезазначений технічний паспорт, виготовлений станом на 14.01.2019 року. Згідно з ним, загальна площа квартири, яку він придбав складала вже 48,9 кв.м., а не 98,2 кв.м.. Про зазначені обставини йому стало відомо пізніше а тому вважає, що відповідач ввів його в оману. Так, висновком судового експерта встановлено, що прибудова до квартири АДРЕСА_1 , що самочинно збудована над мережею напірного водопроводу, грубо порушує вимоги ДБН В.1.2-8-2008. Система забезпечення надійності та безпеки будівельних об`єктів. Згідно з нормами напірний водопровід має бути прокладений не менше 5 метрів по горизонталі від водопроводу до стіни фундаментів будівель в чистоті. Просив суд визнати оспорюваний правочин купівлі-продажу, укладений 02.10.2019 року між ним та ОСОБА_2 недійсним.

17.01.2020 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська провадження по справі було відкрито та справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с.63).

16.03.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого він заперечував проти задоволення позову та зазначив, що позивач не надав належних та допустимих доказів щодо введення його в оману, при підписанні договору було погоджено всі істотні умови, висновок експерта не дає підстави вважати про наявність обману.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити на підставі обставин, викладених у позовній заяві.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що він перед укладенням договору та придбанням квартири її оглядав, однак після укладення правочину відповідно до технічного паспорту він дізнався, що площа квартири зазначена як 48 кв.м.. При огляді він бачив, що площа фактично складає 98 кв.м., є не узаконені приміщення. При огляді квартири відповідач повідомив йому, що в квартирі є самовільно побудовані приміщення, однак запевнив, що в подальшому він без проблем зможе їх узаконити. Після укладення договору він дізнався, що приміщення узаконити неможливо.

Вислухавши доводи учасників судового засідання та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 02.10.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , що посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кейтельгіссер О.М. (а.с.7).

Відповідно до технічного паспорту від 01.04.2015 року на квартиру АДРЕСА_1 зазначено, що загальна площа квартири з урахуванням самочинно збудованих частин або переобладнань становить 98,2 кв.м., житлова площа 49,2 кв.м. (а.с.23-27).

В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що відповідачем було введено його в оману щодо площі квартири, у зв`язку з чим просить визнати договір купівлі-продажу квартири недійсним.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають значення такий правочин визнається судом недійсним.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати внутрішній волі.

Відповідно до п.20 Постанови №9 від 06.11.2009 року Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Як пояснив в судовому засіданні позивач, йому до укладання спірного договору було відомо про наявність самовільно побудованих приміщень у придбаній ним квартирі, таким чином факт введення відповідачем позивача в оману, на якій посилається позивач як на підставу свої вимог, не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні.

Про обізнаність позивача щодо наявності самовільно побудованих приміщень свідчить також копія технічного паспорту на квартиру від 01.04.2015 року (а.с.23-28) у якій зазначено наявність самовільно побудованих приміщень. Як зазначається позивачем у позові, саме цей технічний паспорт на квартиру було надано йому відповідачем до укладання спірного правочину.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищенаведене, той факт, що позивач був ознайомлений з усіма істотними умовами при укладенні договору купівлі-продажу, чого він не заперечував, доказів на спростування зазначених обставин ним надано не було, суд приходить до висновку про відсутність умисних дій відповідача щодо ведення позивача в оману щодо істотних умов оспорюваного правочину, у зв`язку з чим вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 215, 216, 230 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4, 5, 79-81, 141, 258, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , іпн. НОМЕР_2 ) про визнання оспорюваного правочину недійсним відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 24 липня 2020 року.

Суддя О.П.Румянцев