ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/3193/19Головуючий у 1-й інстанції Марціцка І.Б.
Провадження № 22-ц/817/734/20 Суддя - доповідач - Храпак Н.М.
Категорія - 304080000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 вересня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

за участю секретаря - Кантицька О.І.

та сторін: позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Снітинського Б.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №606/3193/19 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства Українська пожежно-страхова компанія на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 травня 2020 року, ухваленого суддею Марціцка І.Б., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Українська пожежно-страхова компанія про стягнення страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И В:

у грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Приватного акціонерного товариства Українська пожежно-страхова компанія про стягнення грошових коштів в сумі 74 290 (сімдесят чотири тисячі двісті дев`яносто) гривень страхового відшкодування, а також судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 18 грудня 2018 року в с. Лошнів Теребовлянського району сталося ДТП за участю автомобіля Peugeot Boxer номерний знак НОМЕР_1 під керування позивача та автомобіля Volkswаgen Passat реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Учасниками ДТП складено повідомлення про ДТП (Європротокол), ОСОБА_2 визнав свою вину, його відповідальність була застрахована в ПрАТ УПСК. Позивач направив відповідачу повідомлення про ДТП з усіма необхідними документами. Відповідачем направлено на адресу позивача повідомлення про відмову у виплаті страхового відшкодування посилаючись на те, що винуватець ДТП ОСОБА_2 не є законним володільцем та правомірним користувачем автомобіля Volkswаgen Passat реєстраційний номер НОМЕР_2 та не є особою, відповідальність якої застрахована. Позивач вважає такі дії відповідача неправомірними, а тому, звернувся до суду та просить захистити його порушені права шляхом стягнення з відповідача суми страхового відшкодування.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 травня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Українська пожежно-страхова компанія (вул. Кирилівська, 40, м. Київ, ) в користь ОСОБА_1 (і.п.н. НОМЕР_3 ) 73 290 (сімдесят три тисячі двісті дев`яносто) гривень страхового відшкодування.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Українська пожежно-страхова компанія в користь ОСОБА_1 768 гривень 40 копійок судового збору.

В апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство Українська пожежно-страхова компанія просить скасувати рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 травня 2020 року по справі №606/3193/19 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, а також, стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги, посилаючись на те, що воно не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, а неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права призвело до неправильного вирішення спору.

В обґрунтування апеляційної скарги ПрАТ Українська пожежно-страхова компанія зазначило, що суд першої інстанції унаслідок неповного з`ясування обставин справи та порушення норм матеріального права, що проявляється у формі незастосування до спірних правовідносин п.1.4 ст.1 ЗУ Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ч.5 ст.380, ч.1 ст.381, п.1 ч.1 ст.95 Митного кодексу України та абз.5 ч.2 ст.16, ст.31 ЗУ Про дорожній рух, дійшов передчасного висновку про визнання ОСОБА_2 особою, відповідальність, якої застрахована за Полісом №АМ/8329762. Суд не дослідив правомірність володіння ОСОБА_2 транспортним засобом Volkswаgen Passat реєстраційний номер НОМЕР_4 , оскільки вказаний транспортний засіб було поміщено на митну територію України у митному режимі транзит громадянином ОСОБА_3 з метою прохідного транзиту, то на цей транспортний засіб поширюються обмеження, встановлені Митним кодексом України. Тобто, якщо ОСОБА_3 помістив даний автомобіль в митний режим транзит, то лише він міг використовувати цей автомобіль в Україні без права передання, користування або розпорядження. Даний транспортний засіб був ввезений на митну територію України в режимі транзит 12 жовтня 2018 року, тому, останнім днем вивезення є 22 жовтня 2018 року. Даний автомобіль знаходився на території України 18 грудня 2018 року (дата ДТП), тобто ще 2 місяці після закінчення строку вивезення авто за межі території України. Отже, системний аналіз і взаємозв`язок ст.8 ЗУ Про страхуванн, пунктів 1.4, 1.7 ст.1 та ст.6 ЗУ Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, дає підстави для висновків, що заявлена подія не є страховим випадком, а відтак, у ПрАТ УПСК не виник обов`язок щодо здійснення виплати страхового відшкодування за Полісом №АМ/8329762.

Від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відхилити апеляційну скаргу ПАТ Українська пожежно-страхова компанія, а рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 травня 2020 року залишити без змін, посилаючись на те, що вона є необґрунтованою, а доводи викладені в ній є надуманими та не повинні заслуговувати на увагу суду, оскільки зводяться до звичайного трактування Митного кодексу України, а рішення суду першої інстанції винесене законне та обґрунтоване, що базується на нормах матеріального і процесуального права. Вказує, що апелянтом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності реєстраційних документів у водія забезпеченого транспортного засобу автомобіля Volkswagen Passat реєстраційний номер НОМЕР_4 на момент ДТП, чи доказів відсутності посвідчення водія у фізичної особи ОСОБА_2 ПрАТ УПСК не було надано доказів, які б підтверджували незаконне заволодіння транспортним засобом водієм ОСОБА_2 , а лист Волинської митниці ДФС України слід визнати неналежним доказом на обґрунтування заборони управління зазначеним автомобілем водієм, оскільки факт перебування автомобілем третьою особою в певний момент часу не спростовує обставин ввезення автомобіля для власних потреб. Вважає, що укладаючи з ОСОБА_2 договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АМ/8329762), страховик ПрАТ УПСК взяло на себе зобов`язання виплатити третій особі (потерпілому) шкоду (в межах страхового ліміту відповідальності), завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу, незалежно від того, що особа, яка правомірно керувала забезпеченим транспортним засобом є відмінною від тієї, яка є фактичним власником або ввезла автомобіль на територію України з метою використання в особистих цілях.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Снітинський Б.Є. апеляційної скарги не визнали, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Представник ПрАТ Українська пожежно-страхова компанія в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час, дату і місце проведення судового засідання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №388.

У відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника процесу за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників процесу.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та його представника адвоката Снітинського Б.Є., ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що 18 грудня 2018 року близько 15.20 год. в с. Лошнів Теребовлянського району сталося ДТП за участю автомобіля Peugeot Boxer номерний знак НОМЕР_1 під керування позивача та автомобіля Volkswаgen Passat реєстраційний номер НОМЕР_4 під керування ОСОБА_2 . Учасниками ДТП складено повідомлення про ДТП (Європротокол). Згідно з вказаним повідомленням (Європротоколом), водія ОСОБА_2 визнано винуватцем ДТП, вказану обставину не оспорюють сторони по справі (а.с. 11).

Із полісу №АМ/8329762 вбачається, що 11 листопада 2018 року між ПрАТ УПСК та ОСОБА_2 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на строк дії - по 10 листопада 2019 року, яким визначена страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, завдану майну 100 000 грн., франшиза 2 000 грн; страхувальник ОСОБА_2 ; забезпечений транспортний засіб - автомобіль Volkswаgen Passat реєстраційний номер НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_5 (а.с. 12).

19 грудня 2018 року ОСОБА_1 направлено відповідачу повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 24-25).

20 грудня 2018 року позивач подав до відповідача заяву про страхове відшкодування (а.с. 62).

28 грудня 2018 року складено Акт огляду транспортного засобу Peugeot Boxer номерний знак НОМЕР_1 із фото таблицями до нього, в якому зафіксовано та описано пошкодження автомобіля (а.с. 15-23).

Згідно з відповіді ПрАТ УПСК №4805/18 від 13 листопада 2019 року, яка надана на запит адвоката Снітинського Б.Є. вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Peugeot Boxer номерний знак НОМЕР_1 згідно калькуляції №0068 від 08 січня 2019 року склала 156 852,64 грн., вартість транспортного засобу Peugeot Boxer номерний знак НОМЕР_1 до дорожньо - транспортної пригоди склала 85 290,00 грн., вартість транспортного засобу Peugeot Boxer номерний знак НОМЕР_1 після дорожньо - транспортної пригоди склала 10 000 грн (а.с. 14).

Листом від 15 квітня 2019 року ПрАТ УПСК відмовлено ОСОБА_1 у виплаті страхового відшкодування, оскільки вважає, що водій ОСОБА_2 на час ДТП не був законним володільцем та правомірним користувачем транспортного засобу Volkswаgen Passat реєстраційний номер НОМЕР_4 , у зв`язку із чим не є особою, відповідальність, якої застрахована, згідно Полісу №АМ/8329762 (а.с. 13).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що не встановлено заволодіння застрахованим автомобілем Volkswаgen Passat реєстраційний номер НОМЕР_4 неправомірним способом водієм ОСОБА_2 , а відтак суд вважав необґрунтованими доводи відповідача, як на підставу для відмови у виплаті позивачу страхового відшкодування, про відсутність права на управління транспортним засобом у водія Volkswаgen Passat реєстраційний номер НОМЕР_4 на момент скоєння ним ДТП та підстав для виплати страхової суми страховою компанією, яка застрахувала цей автомобіль. За наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затвердженого постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306, законність володіння транспортним засобом презюмується. Крім цього, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоду.

Колегія суддів, з даними висновками суду першої інстанції погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи, правильно застосовано норми матеріального права.

Закон України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01.07.2004 (Закон №1961-IV) є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно п.1.4. статті 1 Закону №1961-IV особи, відповідальність яких застрахована, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Згідно п.1.5. статті 1 Закону №1961-IV наземні транспортні засоби (далі - транспортні засоби) - це пристрої, призначені для перевезення людей та/або вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів, які підлягають державній реєстрації та обліку у територіальних органах Міністерства внутрішніх справ України та/або допущені до дорожнього руху, а також ввезені на митну територію України для тимчасового користування, зареєстровані в інших країнах.

Згідно п.1.6. статті 1 Закону №1961-IV власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Згідно п. 1.7. статті 1 Закону №1961-IV забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Згідно п.1.8. статті 1 Закону №1961-IV страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

Згідно п.1.12. статті 1 Закону №1961-IV дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Відповідно до статті 6 Закону №1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п.22.1. статті 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з п.36.7 статті 36 Закону №1961-IV страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту (стаття 12 Закону №1961-IV).

Згідно п 37.1. статті 37 Закону №1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є:

37.1.1. навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

37.1.2. вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону);

37.1.3. невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

37.1.4. неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч.1, ч.3 статті 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Відповідно до пункту 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Крім того, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Відтак, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Постановою Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц визначено, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Доводи апелянта, що заявлена подія не є страховим випадком, а відтак, у ПрАТ УПСК не виник обов`язок щодо здійснення виплати страхового відшкодування за Полісом №АМ/8329762 є безпідставними, оскільки відповідно до статті 6 Закону України № 1961-IV від 01.07.2004 страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Факт дорожньо-транспортної пригоди, що сталася за участю забезпеченого транспорту сторони не заперечують.

ПрАТ УПСК, уклавши 11 листопада 2018 року договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 , на випадок виникнення деліктного взяло на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку ОСОБА_2 , який завдав шкоди.

Також на заслуговують на увагу доводи заявника, що ОСОБА_2 неправомірно володів забезпечуваним транспортним засобом, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності реєстраційних документів у водія забезпечуваного транспортного засобу, а за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, відповідно до пункту 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, законність володіння таким транспортним засобом презюмується.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Українська пожежно-страхова компанія слід залишити без задоволення, а рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 травня 2020 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Порушення митних правил ввезення автомобілів на територію України не є підставою звільнення від цивільної відповідальності учасників страхових відносин відповідно до норм ЦК України та Закону України №1961-IV Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01.07.2004.

Оскільки ухвалою суду апеляційної інстанції від 14 липня 2020 року було зупинено дію оскаржуваного рішення суду першої інстанції до закінчення його перегляду в апеляційному порядку, а колегія суддів дійшла висновку про те, що відсутні підстави для скасування судового рішення, яке переглядалось, тому дію рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 травня 2020 року слід поновити.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесених.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства Українська пожежно-страхова компанія залишити без задоволення.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 травня 2020 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 травня 2020 року.

Судові витрати за розгляд в апеляційній інстанції покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 07 вересня 2020 року.

Головуючий

Судді