Справа № 175/5037/19
Провадження № 2/175/1451/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2020 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.,

за участю секретаря Кравченко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на частку земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом, в якому позивачка просила суд визнати за нею, ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері, ОСОБА_3 , право власності на 47/60 частин земельної ділянки загальною площею 0,1500 га кадастровий номер :01:009:0205, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Адвокат позивачки за договором про надання правової допомоги ОСОБА_4 надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав (а.с.131).

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнали в повному обсязі (а.с.128,132-133).

Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, ознайомившись з матеріалми спадкової справи №174/2014 (а.с.54-123), суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Положеннями ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок її смерті.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ст. 1258 ЦК України).

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 57 років померла мати позивачки ОСОБА_3 , про що 24 жовтня 2013 року Виконавчим комітетом Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області складено відповідний актовий запис №126 та видане свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.8). Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

За часи свого життя ОСОБА_3 залишила заповіт, за яким на випадок своєї смерті зробила заповідальне розпорядження: належну їй 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель та споруд, та земельну ділянку площею 0,0325 га, на якій розташована ця частина житлового будинку, та які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_6 , а також іншу належну їй 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною господарських будівель та споруд, та земельну ділянку площею 0,1175 га, на якій розташована ця частина житлового будинку, та які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_2 (а.с.25).

Позивачка ОСОБА_6 та її сестра ОСОБА_2 у встановленому законом порядку звернулися до державного нотаріуса Дніпровського районного державного нотаріальної контори Кобрусєвої Л.В. з заявами про прийняття спадщини та видачу свідоцтв про право власності на спадщину (а.с.55,58), внаслідок чого була відкрита спадкова справа №174/2014 (а.с.54-123). Чоловік спадкодавиці ОСОБА_7 від одержання свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя після смерті дружини ОСОБА_3 відмовився, про що подав відповідну заяву до державного нотаріуса (а.с.61). Матір спадкодавиці ОСОБА_8 від одержання свідоцтва про право на спадщину на обов`язкову долю після смерті дочки ОСОБА_3 відмовилася, про що подала відповідну заяву до державного нотаріуса (а.с.64).

18 липня 2017 року спадкоємцям ОСОБА_6 та ОСОБА_2 були видані Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, кожній на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.114,116).

У зв`язку з тим, що заповіт викликає незрозумілості, оскільки у заповіті ОСОБА_3 вказано, що земельна ділянка площею 0,1500 гектарів заповідається наступним чином: « ОСОБА_2 - 0,0325 га земельної ділянки. ОСОБА_6 - 0,1175 га земельної ділянки», тобто у заповіті зазначено розміри заповіданих часток землі у гектарах, а не у частках, таким чином визначити частки самостійно неможливо: Державний акт на земельну ділянку виданий на цілу земельну ділянку площею 0,1500 га, спадкоємцям було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 липня 2017 року (а.с.13). Тому ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом за захистом своїх спадкових прав.

Встановлено, що спадкодавиці ОСОБА_3 на праві власності належала земельна ділянка загальною площею 0,1500 га, кадастровий номер :01:009:0205, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №928933 виданим 02 грудня 2011 року (а.с.12).

Відповідно до статей 1233, 1234, 1235, 1236 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Якщо заповідач розподілив між спадкоємцями у заповіті лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов`язків, що є пропорційною до одержаних ними прав. Чинність заповіту щодо складу спадщини встановлюється на момент відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі з зазначенням місця та часу складання заповіту. Заповіт має бути підписаний заповідачем. Крім того, відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Керуючись ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними (ч.1 ст.1278 ЦК України).

Керуючись ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Як вбачається з Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №928933 виданим 02 грудня 2011 року, загальна площа земельної ділянки складає 0,1500 га. Згідно заповіту від імені ОСОБА_3 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадкодавиця заповідала ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0325 га, а ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,1175 га.

З метою визначення частки кожного спадкоємця суд розраховує наступним чином: 0,1500 га складається з 60 рівних частин (60/60), 0,0025 га це площа, яка відповідає 1/60 частині земельної ділянки, де (0,0025 га = 0,1500 га/60 частин). Позивачка отримала у власність за заповітом 0,1175 га, яка відповідає 47/60 частин земельної ділянки (0,1175 га/0,0025 га = 47), а відповідачка отримала у власність за заповітом 0,0325 га, яка відповідає 13/60 частин земельної ділянки (0,0325 га/0,0025 га = 13).

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_6 належить 47/60 частин земельної ділянки загальною площею 0,1500 га кадастровий номер :01:009:0205, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті матері.

Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 вказаної постанови у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з роз`ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року №7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно із ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом, свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом, захисту цивільних прав та інтересів зокрема є визнання права.

Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення; до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Пункт 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, передбачає, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Абзаци 2, 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, передбачають, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім того, у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили.

Відповідно до ст. 47 Закону України «Про нотаріат», та відповідно з пунктами 4.14, 4.15 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (№ 296/5 від 22.02.2012 року), нотаріус перевіряє склад спадкового майна та видає на нього свідоцтво про право на спадщину. Для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам ст. 47 Закону України «Про нотаріат».

Судом встановлено, що спадщина (земельна ділянка) не перейшла до держави, не визнана відумерлою, позивачка вступила в управління та володіння спадковим майном і є спадкоємцем за заповітом, право власності спадкодавця не припинено відповідно до ст. 346 ЦК України, а відповідно до ст. 1296 ЦК України, а згідно із ст. 16 ЦК України, способом захисту свого права є визнання права. Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_6 підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 15, 16, 321, 328, 368, 392, 1216-1218, 1225, 1234-1236, 1258, 1268, 1296, 1297 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», Постановою Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 12, 13, 76, 130, 141, 263-266 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_2 виданий Дніпропетровським РВ УМВС України в Дніпропетровській області 01 листопада 2007 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на 47/60 частин (площею 0,1175 га) земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, загальною площею 0,1500 га, кадастровий номер :01:009:0205.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Озерянська Ж.М.