Справа № 526/1270/20
Провадження № 2-н/526/54/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2020 року суддя Гадяцького районного суду Полтавської області Максименко Л.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ТОВ «Виробничо-комерційна компанія «Гадячсир» заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі та витрат на правову допомогу, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ТОВ «Виробничо-комерційна компанія «Гадячсир» заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 14287, 18 грн. та про стягнення з ТОВ «Виробничо-комерційна компанія «Гадячсир» на користь ОСОБА_1 понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу, пов`язану із справою, в розмірі 3400,00 грн.

Наказне провадження це особливий спрощений вид цивільного судочинства, спрямований на швидкий та ефективний захист безспірних прав особи, шляхом видачі судового наказу, який одночасно є і судовим рішенням, і виконавчим документом.

До особливостей наказного провадження відноситься те, що: провадження здійснюється без виклику сторін; встановлено вичерпний перелік вимог за якими може бути виданий судовий наказ; сторони мають статус заявника та боржника; діє принцип безспірності вимог; видача судового наказу у короткий термін (5 днів). При цьому відповідно до п.7 ч.1 ст. 168 ЦПК України, під час розгляду вимог у порядку наказного провадження та видачі судового наказу суд не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 161 ЦПУ України, судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» від 23.12.2011, до заяви про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати має бути додано докази підтвердження суми, яка стягується. Це може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання. Відсутність документів, що підтверджують наявність суб`єктного права у заявника, документів, що підтверджують порушення суб`єктного права, або документів, що підтверджують виникнення права вимоги, вказує на наявність спору про право.

Судом видаються судові накази у разі відсутності між сторонами спору про право та наявністю документів на підтвердження документів, що вказують на розмір нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати, зокрема довідки бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо.

Так, заявником заявлено вимоги про стягнення суми нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, проте надані заявником у якості доказів копії документів, не підтверджують того факту, що належні до виплати суми по заробітній платі, заявлені до стягнення, не виплачені заявнику та складають заборгованість на момент звернення до суду. Надані документи свідчать лише про борг підприємства на кінець червня 2020 року, а заява про видачу судового наказу надійшла 28 липня 2020 року.

Пунктом 4 ч.3 ст.163 ЦПК України визначено, що до заяви про видачу судового наказу додаються документи, або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Отже, із поданої заяви не вбачається виникнення у заявника безспірного права грошової вимоги саме на ту суму, яка вказана у заяві про видачу судового наказу.

Згідно п. 1,3 ч. 1 ст. 163 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву заява подана з порушенням вимог ст. 163 цього Кодексу та якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього кодексу.

Крім того, як вбачається з заяви, заявник просить стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3400 грн., що не є вимогою, за якою може бути видано судовий наказ.

Відповідно до ч.3 ст. 165 ЦПК України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Оскільки стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу тісно пов`язаний з видачею судового наказу і їх окремий розгляд в порядку позовного провадження неможливий, суд вважає необхідним відмовити у видачі судового наказу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу про стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі.

Керуючись ст. 161, п.п. 1, 3 ч.1, ч.3 ст.165, ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ТОВ «Виробничо-комерційна компанія «Гадячсир» заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 ч.1 ст. 165 ЦПК України, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у порядку позовного провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через Гадяцький районний суд Полтавської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення цієї ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: Л. В. Максименко