Справа № 452/2362/20
УХВАЛА

про забезпечення позову

01 вересня 2020 року м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі головуючого судді Галина В.П.,

секретар судового засідання Задорожна В.Б.,

розглянувши у порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України заяву представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Сисина Сергія Васильовича про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

У провадженні Самбірського міськрайонного суду Львівської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, яка подана представником позивача - адвокатом Сисином С.В. Крім цього представником подано в суд заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно. На обґрунтування заяви вказано, що сторони у справі за час спільного подружнього життя набули у власність нерухоме майно, а саме: двохповерховий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 . Право власності на цей житловий будинок з господарськими будівлями зареєстровано лише за відповідачем. Згідно з рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 27.06.2012 року, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. По спливу більше 8 років з часу ухвалення даного рішення, відповідач у добровільному порядку не вживає заходів до поділу такого майна з позивачем, не бажає врегулювати спір про поділ спільно нажитого майна, не доводячи справи до суду, вважаючи себе єдиним власником такого майна. За таких обставин, у позивача є підстави вважати, що у випадку, коли відповідач дізнається про подачу представником позивача позовної заяви про поділ спільного майна подружжя в суд, відповідач, який добровільно не бажає здійснити поділ спільного нерухомого майна подружжя, будучи власником такого нерухомого майна згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок серії НОМЕР_1 від 08.08.2001 року, буде намагатися відчужити таке нерухоме майно, що в подальшому може істотно ускладнити та унеможливити виконання рішення суду в справі та ефективний захист прав позивача.

Вивчивши матеріали справи суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно підлягає до задоволення виходячи з такого:

Відповідно до ч.1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

У відповідності до ч. 1 ст. 152 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: 1)до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.

Відповідно до ч. 6, ч. 7 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Частина 10 ст. 153 ЦПК України передбачає, що ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 154 ЦПК України, суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи наведені обставини, а також те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та поновлення порушених прав позивача, за захистом яких вона звернулась до суду, в сукупності, заяву представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову слід задовольнити. Питання застосування зустрічного забезпечення вирішити в подальшому в разі необхідності у даній цивільній справі. Разом з тим, суд враховує, що заходи зустрічного забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Керуючись ст.ст. 149, 153, 258, 261 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 , адвоката Сисина Сергія Васильовича задовольнити.

Накласти арешт на житловий будинок по АДРЕСА_1 та на усі приналежні до цього будинку будівлі і споруди гараж (позначеного літерою Б), літню кухню (позначену літерою В), гараж (позначеного літерою Г), стайню (позначену літерою Д), криницю (позначеною літерою К), огорожу (позначену літерами 1-2), замощення (позначеним літерою І).

Ухвалу про накладення арешту на вказане нерухоме майно направити для виконання в порядку частини 8 статті 153 ЦПК України в Самбірський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

Відповідно до вимог статті 157 ЦПК України ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_2 .

Суддя