П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 серпня 2020 року місто Київ

справа № 367/4613/18

провадження №22-ц/824/6792/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

відповідач - ТОВ «Аверс-Сіті»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Муравляніком Олександром Сергійовичем,

на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 8 січня 2020 року, ухвалене у складі судді Саранюк Л.П..,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-сіті», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорнєй Віта Володимирівна про визнання права власності на квартиру та витребування квартири , -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він 23 березня 2018 року придбав у громадянки РФ ОСОБА_3 спірну квартиру . 29 травня 2018 року між ОСОБА_4 та ТОВ «ВІП ПРЕМІУМ ГРУП» укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 .

1 червня 2018 року ОСОБА_2 звернувся зі скаргою до Міністерства юстиції України, Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації щодо скасування реєстрації права власності за позивачем. Відповідно до наданої відповідачем до МЮ України Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації довідки про технічне обстеження окремих приміщень від 1 червня 2018 року квартира АДРЕСА_3 , власником якої є відповідач, є тими самими об`єктами нерухомого майна.

Враховуючи, що відповідачем оскаржується право власності позивача, позивач змушений звернутися з позовною заявою для захисту свого права власності на квартиру.

У вересні 2019 року позивач збільшив позовні вимоги і просив витребувати спірну квартиру від ТОВ «Аверс-Сіті». При цьому посилається на те, що оскільки рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 19 квітня 2019 року квартира витребувана від ОСОБА_2 на користь ТОВ «Аверс-Сіті», ця квартира підлягає витребуванню саме від товариства.

Посилаючись на зазначені обставини та на підставі ст.ст.16, 328, 388, 392 ЦК України просив позов задовольнити.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 8 січня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати

та прийняти нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суперечить діючому законодавству України та фактичним обставинам справи. Зокрема, посилається на те, що висновок суду першої інстанції, що позивач на момент звернення до суду з даним позовом вже не був власником квартири, є помилковим.

Крім того, апелянт посилається на те, що скасування державної реєстрації права власності на спірну квартиру, не дає підстав вважати, що позивач набув право власності на квартиру незаконно, договір купівлі-продажу квартири, укладений ним з ОСОБА_3 недійсним не визнавався, підстав вважати його нікчемним також не має.

У письмових поясненнях на апеляційну скаргу ТОВ «Аверс-Сіті» зазначає, що 18 жовтня 2013 року на підставі свідоцтва про право власності за ТОВ «Аверс-сіті» було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_4 і ця квартира на підставі рішення Ірпінського міського суду Київської області від 19 квітня 2019 року була витребувана товариством від ОСОБА_5 . ТОВ «Аверс-Сіті» не укладало з ОСОБА_6 договору купівлі-продажу майнових прав та інших документів до нього. Договір купівлі-продажу майнових прав не визнавався недійсним, оскільки ТОВ Аверс сіті дізналося про нього лише в 2017 році, а 6 липня 2018 року Міністерство юстиції України скасувало реєстрацію права власності ОСОБА_7 на об`єкт нерухомого майна.

В судове засідання ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення ( т.2 а.с.236, 240), причини своєї неявки суду не повідомили, у зв`язку з чим суд вважав за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Муравлянік О.С. апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представник ТОВ «Аверс-Сіті» - адвокат Руденко А.О. проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив рішення як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу , укладеного 23 березня 2018 року з ОСОБА_3 Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., зареєстрований в реєстрі за № 3412.

1 червня 2018 року ОСОБА_2 та інші особи звернулися із колективною скаргою до Міністерства юстиції України, Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації, щодо скасування реєстрації права власності на квартири, які розташовані за адресою: АДРЕСА_5 .

За результатами розгляду вказаної скарги, Міністерством юстиції України на підставі висновків комісії з питань розгляду скарг від 25 червня 2018 року прийнято мотивоване рішення у формі наказу (№ 2288/5 від 5 липня 20118 року), яким, крім іншого, скасовано рішення про державну реєстрацію права власності ( з відкриттям розділу) № 36066887 від 10 липня 2017 року на об`єкт нерухомого майна ( реєстраційний номер - 109): квартиру АДРЕСА_6 за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу майнових прав № С149 від 17 вересня 2010 року, укладеним між ТОВ «Аверс-Сіті» та ОСОБА_6 ; рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень, індексний номер: 37877774 від 1 листопада 2017 року 10:52:56, прийняте державним реєстратором Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Абрамською Є.М. щодо квартири АДРЕСА_6 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 40284846 від 23 березня 2018 року 15:35:41, яке прийняте приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П.

Як встановлено Комісією Міністерства юстиції України, предметом продажу за умовами договору № С149 від 17 вересня 2010 року є квартира під будівельним номером АДРЕСА_7 .

Разом з тим, в ході розгляду скарги шляхом здійснення пошуків у державному реєстрі прав при розгляді групи заяв за ідентифікаторами пошуків - адреса об`єкта нерухомого майна: АДРЕСА_8 комісією встановлено зареєстрована квартира, яка належить ОСОБА_2 з таким ідентифікатором: об`єкт нерухомого майна - квартира, об`єкт житлової нерухомості; адреса - АДРЕСА_9 .

Відтак, комісією під час розгляду заяв про наявність підстав для скасування державної реєстрації встановлена, що спірна квартира та квартира, яка належить ОСОБА_2 є фактично одні і ті ж самі об`єкти нерухомого майна, що також підтверджується довідкою технічного обстеження , яка додана скаржниками до скарги. Комісією зроблено висновок, що приватним нотаріусом Тернюк Є.В. при розгляді групи заяв та прийняті оскаржуваних рішень порушено законодавство у сфері державної реєстрації прав, а саме статті 10, 18, 24 Закону, пункт 12 Порядку № 1127, всупереч яким не відмовлено у державній реєстрації прав у зв`язку з тим, що наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами.

Подальші рішення про реєстрацію прав і обтяжень, які були прийняті після первісного ( в тому числі рішення про реєстрацію права власності на спірну квартиру за позивачем) були скасовані як похідні.

Не погоджуючись з вказаним наказом Міністерства юстиції України позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з позовом до Міністерства юстиції України про визнання наказу № 2288/5 від 5 липня 2018 року недійсним.

Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 4 березня 2019 року у справі № 826/15212/18, залишеним без змін Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 липня 2019 року, в позові ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач на час звернення до суду з даним позовом власником спірної квартири не був, адже державну реєстрацію його права власності на спірну квартиру було скасовано наказом Міністерства юстиції України. Оскільки позивач не є власником майна, адже відомості відсутні в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тому в даному випадку не може бути застосовані положення ст.392 ЦК України і у нього відсутнє право витребувати у товариства спірну квартиру на підставі ст.388 ЦК України.

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на встановлених судом обставинах і відповідає вимогам матеріального права.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ч.ч.3,4ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

За правилами ст.392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визначється іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

З наявних в матеріалах справи документів убачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 , 10 липня 2017 року було зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу майнових прав № С149 від 17 вересня 2010 року, в подальшому зареєстровано право власності за ОСОБА_8 на підставі договору іпотеки, укладеного з ОСОБА_6 , а потім 23 березня 2018 року зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з

ОСОБА_9 адміністративному порядку Міністерством юстиції України, на підставі висновків комісії з питань розгляду скарг від 25 червня 2018 року, прийнято 5 липня 2018 року рішення у формі наказу про скасування рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_6 . Також комісія дійшла висновку, що рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_6 , рішення про реєстрацію іпотек та обтяжень, рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 , рішення про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 , як похідні, були прийняті незаконно. Записи, які були внесені до Державного реєстру прав, скасовані.

Наказ Міністерства юстиції України в установленому законом порядку не скасований. Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 4 березня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Міністерства юстиції України від 5 липня 2018 року про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23 березня 2018 року № 40284846, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П.

За таких обстави, оскільки позивач ОСОБА_1 в установленому законом порядку не набув права власності на спірну квартиру ( державна реєстрація його права власності скасована), суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру відповідно до вимог ст.392 ЦК України відсутні.

Відповідно до ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, які він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Виходячи з конструкції наведеної норми, та з урахуванням того, що ОСОБА_1 не є власником спірної квартири, державна реєстрація його права власності скасована, тобто він вважається таким, що не набув права власності на цю квартиру, відповідно у нього відсутнє право вимагати витребувати спірну квартиру як у ОСОБА_2 , так і у ТОВ «Аверс-Сіті», на користь якого рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 19 квітня 2019 року у ОСОБА_2 витребувана спірна квартира.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог позивача є законним і обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до викладення обставин, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, висновків суду не спростовуються і не впливають на їх правильність.

Порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, судом не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про законність і обгрунтованість ухваленого у справі рішення та відсутність підстав для його скасування і задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Муравляніком Олександром Сергійовичем, - залишити без задоволення.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 8 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Постанова складена 20 серпня 2020 року

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус