ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6153/20 Справа № 214/892/19 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 214/892/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Тімофєєв Артур Сергійович, на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2020 року, яке ухвалено суддею Поповим В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 13 квітня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, третя особа Четверта Криворізька державна нотаріальна контора Криворізького міського нотаріального округу.

Позовна заява, з урахуванням наступних змін та доповнень, мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді належної йому за життя квартири АДРЕСА_1 . Спадкоємцями першої черги після смерті батька позивача були позивач ОСОБА_1 , мати позивача відповідачка у справі ОСОБА_2 та брат позивача відповідач у справі ОСОБА_3 , які і звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.

Позивач ОСОБА_1 та його мати ОСОБА_2 отримали свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , але відповідач у справі ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за законом не отримав, де він зараз проживає позивачу невідомо, а згідно рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.07.2015 року він втратив право користування вказаною квартирою та був знятий з реєстраційного обліку. Позивач самостійно сплачує комунальні платежі, які нараховуються по вказаній квартирі та утримує квартиру.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати на ним право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з внесенням на депозитний рахунок суду 19485 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Тімофєєв А.С., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що припинення права власності відповідача ОСОБА_3 на 1/6 частини спірної квартири жодним чином не порушить його права та не суперечить положенням статті 365 ЦК України, оскільки його частка дійсно мала і не може бути виділена в окреме користування, тоді як позивач вніс на депозит суду 19 485 грн. вартості 1/6 частки квартири, що є підставою для задоволення заявлених позовних вимог.

Крім того, позивач вказує на те, що він не надавав згоду на розгляд справи під час карантину і із судового рішення не зрозумілі висновки суду щодо коштів, внесених ним на депозит суду.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Тімофєєва А.С., відповідачку ОСОБА_2 , які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 27.08.2007 року, ОСОБА_4 належала квартира АДРЕСА_1 (а.с.70).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (а.с.10), після його смерті відкрилась спадщина у вигляді належної йому за життя вказаної квартири.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є його сини позивач у справі ОСОБА_1 та відповідач у справі ОСОБА_3 , а також його дружина відповідач у справі ОСОБА_2 (а.с.8, 62, 67, 68).

Згідно довідки КЖП №25 на день смерті ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 , окрім нього були також зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.66).

Згідно матеріалів спадкової справи №402/2007 щодо ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , №402/2007, позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ІНФОРМАЦІЯ_2 , а відповідач ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також, позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 21.09.2007 року звернулись до нотаріальної контори із заявами щодо видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право власності у спільному майні подружжя на Ѕ частину квартири, а на 1/3 частину квартири свідоцтва про право на спадщину по закону, після смерті ОСОБА_4 .

21.09.2007 року державним нотаріусом Четвертої криворізької державної нотаріальної контори були видані наступні Свідоцтва: ОСОБА_2 - Свідоцтво про право власності на частку у спільному сумісному майні, придбаному подружжям за час шлюбу, а саме на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 (а.с.71); ОСОБА_2 - Свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 (а.с.72); ОСОБА_1 - Свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 (а.с.73), із зазначенням, що на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 Свідоцтво про право на спадщину ще не видано, доля ОСОБА_3 залишається відкритою.

Згідно Договору дарування від 21 червня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Сніжком Д.В. та зареєстрованого у реєстрі за №587, ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 1/6 частки квартири АДРЕСА_1 (а.с. 17-18).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_1 , посилаючись на те, що його брат ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 , не проживає та не оформив належним чином право власності на спадкове майно - 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 , просив суд визнати на ним право власності на 1/6 частину спірної квартири в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відмовляючи в задоволенні заявлених позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, що встановлено положеннями ч. 3 ст. 1296 ЦК України, а лише обмежує його право на розпорядження спадщиною, позаяк свідоцтво про право на спадщину є документом, що підтверджує право власності спадкоємця на спадкове майно. Оскільки, ОСОБА_3 не заявляв про відмову від спадщини, а навпаки виявив бажання її прийняти, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори, а його бездіяльність з приводу виконання обов`язку щодо отримання свідоцтва про право на спадщину не підтверджує його відмову від спадщини, відсутні правові підстави для визнання права власності на спадкове майно за іншим спадкоємцем позивачем у справі ОСОБА_1 .

Колегія суддів вважає зазначений висновок суду правильним, таким, що відповідає нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, і узгоджується із дослідженими судом доказами.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. ст. 1216, 1218 ЦК України).

Частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними (ч. 1 ст. 1267 ЦК України).

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості до спадкодавця, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина у вигляді Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 .

Єдиними спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 , є його сини позивач у справі ОСОБА_1 та відповідач у справі ОСОБА_3 , а також його дружина відповідач у справі ОСОБА_2 (а.с.8, 62, 67, 68), а тому, кожен із них, на підставі ч. 1 ст. 1267 ЦК України, має право на 1/3 частину спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 , тобто по 1/3 частці квартири АДРЕСА_1 .

Право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Частиною третьою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Як встановлено судом, спадкоємці померлого ОСОБА_4 дотрималися вимог вищевикладених правових норм та у встановленому ЦПК порядку прийняли спадину, яка відкрилася після смерті останнього, а тому кожному із них з моменту відкриття спадщини, тобто з 24.12.2006 року,належить по 1/6 частці квартири АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а тому той факт, що 21.09.2007 року державним нотаріусом Четвертої криворізької державної нотаріальної контори були видані: ОСОБА_2 Свідоцтво про право власності на частку у спільному сумісному майні, придбаному подружжям за час шлюбу, а саме на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 (а.с.71); ОСОБА_2 Свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 (а.с.72); ОСОБА_1 Свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 (а.с.73), а інший спадкоємець ОСОБА_3 до теперішнього часу не отримав Свідоцтво про право на спадщину, не тягне за собою припинення його права на частку у спадщині, яка відрилася після смерті батька ОСОБА_4 , та не надає прав іншому спадкоємцеві позивачеві у справі ОСОБА_1 право на отримання цієї спадщини замість брата.

При цьому, необхідно зауважити й на тому, що, відповідно до п. 4.9 та п. 4.10 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених статтями 1270, 1276 Цивільного кодексу України - не раніше зазначених у цих статтях строків. При цьому, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена, а тому відповідач ОСОБА_3 має право у будь-який зручний для нього час отримати таке Свідоцтво, й неоформлення останнім Свідоцтва у стислі строки жодним чином не надає права іншим спадкоємцям ставити питання про визнання права власності на таке спадкове майно за ними.

Доводи позивача про те, що частка ОСОБА_3 у спадковому майні є незначною колегія суддів взагалі до уваги не бере, оскільки спадкоємці померлого ОСОБА_4 отримали спадщину у рівних частках, тобто по 1/6 частині квартири АДРЕСА_1 , а тому є рівними у праві розпорядження спадковим майном.

Доводи позивача ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що 1/6 частка квартири АДРЕСА_1 , є незначною щодо всієї квартири, а тому право власності ОСОБА_3 на цю частку може бути припинено, із виплатою ОСОБА_3 грошової компенсації його частки, колегія суддів до уваги не бере, оскільки позовні вимоги заявлено саме щодо визнання за ним права власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а питання щодо припинення права власності ОСОБА_3 на 1/6 частину цієї квартири не було предметом судового розгляду в суді першої інстанції, тоді як, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Тімофєєв Артур Сергійович, залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 серпня 2020 року.

Головуючий:

Судді: