ЄУН № 336/4895/19
пр. № 2/336/367/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

22 липня 2020 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Дацюк О.І., при секретарі Скибі О.Б., за участі позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні, володінні і розпорядженні квартирою шляхом визнання таким, що втратив право користування квартирою,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , вказавши про те, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . Окрім позивача, в квартирі зареєстрований, але фактично не мешкає рідний брат її померлого чоловіка - ОСОБА_2 , який наразі виїхав та мешкає за межами України. Оскільки відповідач добровільно не знявся з реєстрації місця проживання, просить суд усунути перешкоди в користуванні, володінні і розпорядженні квартирою шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 18.10.2019 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 13.05.2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивач в судовому засіданні заявлений позов підтримала, вказавши суду про те, що квартира АДРЕСА_1 належить їй на праві приватної власності з 22.12.2006 року. Після смерті чоловіка ОСОБА_3 продовжувала спілкуватись із ОСОБА_4 , братом чоловіка. Та останній катично в належній позивачеві квартирі мешкав з 2006 року. Однак, в 2010 році ОСОБА_4 повідомив, що виїздить до Російської Федерації, де у нього мешкали родичі, з наміром там проживати та працювати. З того часу ОСОБА_4 лише зрідка телефонував позивачеві поцікавитись справами, але не з?являвся. Оскільки відповідач добровільно не знявся з реєстрації місця проживання, ця обставина перешкоджає ОСОБА_1 вільно розпоряджатись квартирою, а також і скористатись правом отримання субсидії, у зв`язку з чим, просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою.

Після оголошення перерви позивач направила до суду заяву про розгляд справи за її відсутності на підставі наданих доказів, не заперечуючи проти розгляду справи в заочному порядку.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи розгляду справи повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України в порядку ст. 128 ч. 11 ЦПК України через відсутність відомостей про фактичне місце проживання, про причини неявки суд не повідомив.

Керуючись ст. 280 ЦПК України, суд розглянув справу заочно, про що постановлено ухвалу суду 22.07.2020 року.

В ході розгляду справи позивачем надано копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 30.04.2020 року, а також заявлено клопотання про виклик свідків, інших заяв чи клопотань не надходило.

Відповідач не направив до суду відзив на позовну заяву, а також не заявив будь-яких клопотань, не надав доказів.

При вивченні письмових доказів судом встановлено наступне.

22.12.2006 року між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М., зареєстрований в реєстрі за №3349.

Згідно з витягом з Державного реєстру правочинів, 25.12.2006 року за №1827779 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М. зареєстровано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1

ОСОБА_1 10.01.2007 року зареєструвала право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом ОП «ЗМБТІ» від 10.07.2007 року, номер запису: 40565 в книзі: 293.

Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 30.04.2020 року, квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованим за №3349 22.12.2006 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Туріченко О.М.

Згідно з відомостями Департаменту реєстраційних послуг ЗМР, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 13.03.2007 року по теперішній час.

В ході розгляду справи були допитані свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Свідок ОСОБА_8 вказала про те, що відповідач є її рідним дядею. ОСОБА_2 виїхав до РФ приблизно у 2010 році, повідомивши її про намір проживати на території РФ. З того часу ОСОБА_8 нічого про ОСОБА_2 не чула, з ним не спілкувалась, але знає, що у РФ мешкають його родичі.

Свідок ОСОБА_10 , повідомила про те, що є сусідкою позивача. Позивач з 2006 року мешкає в квартирі АДРЕСА_1 . Приблизно з 2010 року відповідач поїхав та зазначив, що їде на заробітки. З того часу відповідача свідок жодного разу не бачила, позивач у квартирі мешкає весь цей час одна.

При вирішенні справи суд виходить з такого.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що встановлено ч. 1 ст. 316 ЦК України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном - ч. 1ст. 317 ЦК України.

Стаття 391 ЦК України надає право власнику майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Стаття 405 ЦК України вказує, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

З досліджених судом доказів вбачається, що ОСОБА_2 , який наразі не є членом родини позивача, не мешкає у квартирі та не є її власником, що створює для позивача перешкоди у здійсненні повною мірою права власності, яке з урахуванням встановлених обставин та наведених норм закону підлягає захисту.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, повністю підтверджені наданими доказами та показами свідків, тож вбачає підстави для задоволення позовних вимог про визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою.

Позивачем не заявлено вимог про стягнення з відповідача судового збору на свою користь, тому судом не вирішувалось питання про розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні, володінні і розпорядженні квартирою шляхом визнання таким, що втратив право користування квартирою, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаються наступні відомості:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , відомості про РНОКПП відсутні.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом двадцяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. З урахуванням положень п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.

Суддя О.І. Дацюк

Повний текст рішення суду складений 30.07.2020 року.