ПОСТАНОВА

Іменем України

13 серпня 2020 року м. Кропивницький

справа № 401/1708/18

провадження № 22-ц/4809/568/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,

секретар судового засідання Кравченко Я. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 ,

відповідачі - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

представник відповідача 1 - адвокат Таранкова Олена Олегівна,

треті особи - орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради, орган опіки та піклування Луцької районної державної адміністрації Волинської області,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Таранкової Олени Олегівни, яка представляє інтереси ОСОБА_3 , на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2019 року у складі головуючого судді Мельничика Ю. С.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

12 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду в інтересах свого малолітнього онука ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позовною заявою до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради, та з урахуванням поданих 16.07.2018 та 21.11.2018 заяв з уточненнями позовних вимог, просила визначити місцем проживання малолітньої дитини - онука ОСОБА_2 за її місцем проживання та її реєстрації: в будинку АДРЕСА_1 , стягнутиз відповідачів на її користь аліменти на утримання онука в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позову та до повноліття дитини, позбавити відповідачів батьківських прав, та призначити її опікуном малолітнього ОСОБА_2 (а.с. 1-5 т.1, а.с.1-4, 70-74 т.3, а.м.1-5 т.5).

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що її позов спрямовано на захист прав та законних інтересів її малолітнього онука з метою створення належних умов для виховання, утримання та лікування дитини, оскільки відповідачі - батьки дитини самоусунулися від виконання своїх батьківських обов`язків з жовтня 2015 року. Позивач є рідною бабусею малолітнього ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Києві. Батьками онука ОСОБА_5 є її донька, ОСОБА_6 та бувший зять ОСОБА_4 . На час народження онука, його батьки були студентами, проживали в гуртожитку в Києві, та перебували у зареєстрованому 05 серпня 2015 року відділом Державної реєстрації актів цивільного стану по м. Світловодськ шлюбі. Відповідачі власного житла не мають.

Починаючи з жовтня 2015 року і до цього часу за усною домовленістю з відповідачами малолітній ОСОБА_2 постійно проживає з позивачем за адресою: будинок АДРЕСА_1 , та знаходиться на її повному утриманні і вихованні, батьки дитиною не цікавляться, матеріальної допомоги на утримання дитини не надають.

Онук ОСОБА_5 страждає на ряд захворювань, потребує постійного лікування та догляду. Позивач забезпечує лікування онука, разом з дитиною перебуває у лікарнях, на обстеженнях, на лікарських консультаціях. Жодний з батьків станом здоров`я дитини не цікавиться.

Мати дитини декілька раз у рік на декілька годин приїжджала погостювати, при цьому влаштовувала сварки, періодично виїжджає на заробітки за кордон. Під час останнього приїзду у квітні 2018 року вчинила сварку, та нанесла їй та своїй бабусі побої в присутності онука.

Батько дитини до часу звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, до дитини не приїжджав, життям дитини не цікавився, матеріальної допомоги їй не надавав. Дитина не знає батька і не бачила його жодного разу. Після її звернення до суду почав надавати матеріальну допомогу, приїжджати, цікавитися життям свого сина.

В будинку позивача для малолітнього онука створені необхідні для проживання і розвитку умови, є окрема кімната, меблі, іграшки, належне харчування, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов.

15 березня 2019 року ОСОБА_3 подала позов до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_4 , орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради, в якому просила відібрати малолітнього ОСОБА_2 від ОСОБА_1 та передати їй (а.с. 1-4 т.6).

В обґрунтування вимог зазначала, що є матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Дитина народилася від шлюбу з ОСОБА_4 , на той час вона була студенткою останнього курсу КПІ та проживала в гуртожитку сімейного типу разом з ОСОБА_4 в м. Києві.

Після народження її син захворів і вона з ним перебувала у лікарні. Після лікарні її мати ОСОБА_1 забрала її з дитиною до місця свого проживання в м. Світловодськ.

Вказує, що ніколи не ухилялась та не ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Дійсно у неї з матір`ю - ОСОБА_1 у жовтні 2015 року досягнута домовленість про тимчасове проживання її сина ОСОБА_5 в м. Світловодську зі ОСОБА_1 , доки дитина виросте та почне відвідувати дошкільний навчальний заклад, а вона закінчить навчання та влаштується на роботу. Залишивши сина у матері ОСОБА_1 , ОСОБА_3 повернулася до Києва, там працевлаштувалась, потім виїхала на заробітки до Польщі, щоб заробляти гроші на утримання дитини, оскільки батько дитини - ОСОБА_4 не допомагав.

Вона періодично приїжджала до м. Світловодська, де жила у матері, допомагала матеріально утримувати дитину, спілкувалась з сином, брала участь у його вихованні та лікуванні. З квітня по грудень 2018 року вона працювала у Польщі. У грудні 2018 року повернулася в Україну та дізналася про звернення ОСОБА_1 з цими позовними вимогами.

З грудня 2018 року ОСОБА_4 проживає в орендованій окремій кімнаті зі своїм співмешканцем ОСОБА_7 в житловому одноповерховому чотирьохкімнатному будинку АДРЕСА_2 .

З січня 2019 року працевлаштована в ПП «Каіс Плюс» в м. Луцьку Волинської області, яке знаходиться в м. Луцьку Волинської області, отримує заробітну плату.

Після приїзду з Польщі хотіла забрати дитину та проживати з нею в Києві, але ОСОБА_1 їй відмовила.

ОСОБА_4 не заперечує, що ОСОБА_1 належним чином турбується про життя і здоров`я її сина, однак бажає, щоб син проживав разом з нею, і виховувся в її сім`ї.

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 25 листопада 2019 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітнього сина ОСОБА_2 , та закрито у цій частині провадження у справі (а.с.170 т.7).

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини, позбавлення батьківських прав, встановлення опіки над дитиною та стягнення аліментів задоволено частково.

Відмовлено у задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав та встановлення опіки над дитиною.

Попереджено ОСОБА_3 про неприпустимість в подальшому порушення з її боку батьківських обов`язків щодо її малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та про їх можливі наслідки у разі їх неналежного виконання, - позбавлення батьківських прав.

Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його бабусею ОСОБА_1 за місцем її реєстрації та проживання за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів її доходу (заробітку), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 липня 2018 року, з врахуванням сплачених сум, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу (заробітку), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 липня 2018 року, з врахуванням сплачених сум, і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи - орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради, орган опіки та піклування Луцької районної державної адміністрації Волинської області про відібрання малолітньої дитини відмовлено.

На час проживання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з його бабусею ОСОБА_1 за місцем її реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 , визначено порядок спілкування ОСОБА_3 з малолітнім сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у такий спосім:

1. Після набрання рішенням суду законної сили перші три місяці у першу та третю неділю щомісяця з 09-ї до 11-ї години за місцем проживання ОСОБА_1 , а саме: за адресою АДРЕСА_1 , та за присутності ОСОБА_1 , або з її дозволу на території подвір`я вказаного будинку.

2. Четвертий, п`ятий та шостий місяці, після набрання рішенням суду законної сили, щонеділі щомісяця з 09-ї до 12-ї години на території подвір`я за місцем проживання ОСОБА_1 біля будинку за адресою АДРЕСА_1 , та за присутності ОСОБА_1 , або з її дозволу без її присутності в будинку та на території подвір`я вказаного будинку.

3. Починаючи з сьомого місяця після набрання рішенням суду законної сили щонеділі щомісяця з 09-ї до 13-ї години в м. Світловодську Кіровоградської області.

4. В день народження сина ОСОБА_2 , щороку ІНФОРМАЦІЯ_4 , - з 09-ї до 14-ї години в м. Світловодську Кіровоградської області.

ОСОБА_1 має право обмежити час зустрічей ОСОБА_3 з сином або відмовити в зустрічі в разі хвороби дитини, але з подальшим узгодженням наступної дати та часу їх зустрічі.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в сумі 768,40 грн.

Рішення допущено до негайного виконанню в межах стягнення аліментів на утримання дитини за один місяць.

Задовольняючи частково первісний позов і відмовляючи у задоволення зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 , діючи свідомо та за усною згодою батька дитини - ОСОБА_4 , через неспроможність виконувати свої батьківські обов`язки та зайнятість власними справами та особистим життям, у жовтні 2015 року свого малолітнього сина ОСОБА_5 самостійно передала на догляд, виховання та утримання своїй матері - ОСОБА_1 . Суд вважав доведеним, що ОСОБА_3 з жовтня 2015 року свідомо самоусунулась від постійного та систематичного виконання обов`язків матері малолітньої дитини, тривалий час ухилялась від виховання свого малолітнього сина ОСОБА_5 , належно не піклувалась про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, що на час звернення ОСОБА_1 до суду було достатньою підставою для застосування відповідальності, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, у виді позбавлення батьківських прав.

Суд зауважив, що з жовтня 2015 року, тобто більше чотирьох років поспіль, малолітній ОСОБА_8 постійно проживає разом з ОСОБА_1 , яка є його рідною бабусею, та самостійно його утримує, виховує, доглядає і опікується його розвитком. Після відвідувань свого сина ОСОБА_3 завжди від`їжджала до свого місця перебування, залишаючи малолітнього сина з позивачем.

Фактично ОСОБА_3 та ОСОБА_4 як батьки новонародженого ОСОБА_2 добровільно визначили постійне місце проживання своєї дитини з позивачем, передавши свого сина ОСОБА_1 . ОСОБА_3 , з жовтня 2015 року і до звернення ОСОБА_1 до суду, особисто не оспорювала факт визначеного місця проживання сина з бабою, тому, на думку суду, погоджувалася з вказаним. ОСОБА_1 замінила дитині рідну матір, оскільки ОСОБА_3 свідомо самоусунулася від виховання новонародженого сина, та продовжила займатися власним життям, навчанням та роботою.

Суд дійшов висновку, що позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_2 не буде відповідати меті: захисту інтересів дитини та стимулювання матері щодо належного виконання своїх обов`язків.

Крім того, суд дійшов висновку, що для забезпечення права малолітнього сина ОСОБА_5 та його матері ОСОБА_3 на підтримання особистих відносин і прямих контактів для встановлення психолоічного контакту, враховуючи, що на час розгляду справи дитина є малолітньою і постійно проживає зі ОСОБА_1 , знаходиться на повному її догляді й утриманні, беручи до уваги вік дитини, відсутність у ОСОБА_3 постійного місця проживання в м. Світловодську, відсутності практичного досвіду у догляді за малолітньою дитиною, в інтересах малолітнього ОСОБА_2 для забезпечення повного гармонійного, духовного, морального його розвитку, необхідно визначити порядок спілкування його з матір`ю, на час проживання малолітнього ОСОБА_2 разом з його бабусею ОСОБА_1 за місцем її реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Представник ОСОБА_3 - адвокат Таранкова О. О. подала апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення в частині визначення місця проживання дитини малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом зі ОСОБА_1 , та стягнення на користь ОСОБА_1 аліментів на його утримання, визначення порядку спілкування ОСОБА_3 з малолітнім сином ОСОБА_2 , відмови у задоволення позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відібрання дитини та передання її матері, просить ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів, позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відібрання дитини задовольнити та відібрати малолітнього ОСОБА_2 від ОСОБА_1 та передати його матері ОСОБА_3 .. Також просить змінити рішення суду частково, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання суду на те, що на час звернення ОСОБА_1 до суду були підстави для застосування відповідальності, передбаченої п. 2 ч. 1 ст.164 СК України, у виді позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 . В іншій частині рішення залишити без змін. Допустити негайне виконання рішення.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Заперечує проти викладених у мотивувальній частині рішення суду висновків, що досліджені в судовому засіданні докази у своїй єдності, сукупності та взаємозв`язку, переконують суд в тому, що ОСОБА_3 з жовтня 2015 року свідомо самоусунулася від постійного та систематичного виконання своїх обов`язків матері малолітньої дитини, та тривалий час ухилялася від виховання свого малолітнього сина ОСОБА_2 , належно не піклувалася про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, що на час звернення Позивачки, ОСОБА_1 до суду було достатньою підставою для застосування відповідальності, передбаченої п. 2 ч. 1 ст.164 СК України, у виді позбавлення батьківських прав.»

Вважає в цій частині рішення незаконним та необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню та зміні у відповідній частині.

ОСОБА_3 бажає та має можливість, щоб її син проживав разом з нею. Вона має достатній стабільний дохід, має постійну роботу, яку за необхідністю може виконувати дистанційно, що дозволяє доглядати дитину вдома. Довідки з місця роботи, характеристики, довідки про наявність коштів на рахунках є в матеріалах справи (т.1 с.145,146,186, т.3 с. 127 та ін.).

ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_2 та нею створені належні умови для проживання з нею дитини, про що орган опіки за місцем її проживання склав відповідний акт (т.4 с.15, т.1 с.144, т.3 с.132). 20.03.2019 ОСОБА_3 був укладений договір оренди строком на 2 роки 11 місяців з правом реєстрації там разом з сином (т.4 с. 13,14).

ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи, єдиним джерелом доходу є пенсія мінімального розміру, крім того, у неї на утриманні перебуває її непрацездатна мати.

Весь час ОСОБА_3 постійно допомагала та матеріально утримувала дитину, регулярно спілкувалась з нею, брала участь у вихованні та лікуванні свого сина (т. 1 с.123, 125, т.3 с.101-110, т.1 с.126, т.1 с.112-122 та ін.).

ОСОБА_3 стверджує, що ОСОБА_1 не дозволяє їй бачитись з дитиною, коли вона приїжджає до м. Світловодська, не дає спілкуватись їм, в тому числі і в телефонному режимі, фізично не допускає до сина, чинить перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини, про що були неодноразові звернення до правоохоронних органів та органів опіки (т.1 с.101, т.3, с. 106, т.1 с.182, т.3 с.123).

ОСОБА_3 звернуталась до органів поліції про вчинення перешкод у спілкуванні та побаченнях з сином ще 13.04.2018, тому твердження суду, що дитина не проживала разом з матір`ю 4 роки за її згоди не відповідає обставинам справи (т.1 с.216).

Позовна заява ОСОБА_1 була подана 12 липня 2018 року вже після виникнення конфліктної ситуації та до 26.11.2019 (майже 1,5 роки) даний спір вирішувався Світловодським міськрайонним судом і весь цей період часу з незалежних від ОСОБА_3 обставин дитина проживала окремо.

Зазначає, що суд взяв до уваги висновок від 01 серпня 2018 року, який був переглянутий та скасований органом опіки і піклування (т.1 с.182, т.3З с. 123), щодо якого в судовому рішенні зазначено про його прийняття без участі та повідомлення батьків.

На думку ОСОБА_3 безпідставними є посилання суду як на належні і допустимі докази - на висновки спеціалістів - практикуючих дитячих та сімейних психологів (т.3 с. 156-167), оскільки ті висновки подані до суду не в оригіналі, не були завірені належним чином.

Надані ОСОБА_1 протоколи індивідуальних консультацій, додаток до довідки також не можна вважати допустимими доказами, оскільки копії цих документів не завірені належним чином, в матеріалах справи містяться лише їх ксерокопії. Висновок щодо психологічного стану ОСОБА_1 взагалі не містить печатки психолога. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження права на проведення таких досліджень, документи про освіту психолога, тощо. Документ про підвищення кваліфікації у 2010 році та реєстрація підприємницької діяльності не можуть заміняти документ, що підтверджує право на надання подібних психологічних висновків.

Також ОСОБА_3 вказує, що неодноразово зверталась до органу опіки і піклування про дотримання її прав як матері, сприянні у наданні побачень з дитиною. Представником органу опіки не заперечувалось в судовому засіданні щодо проведення бесід з бабусею дитини з цього питання.

Судом першої інстанції не була надана належна оцінка поданим доказам.

ОСОБА_3 вважає, що визначивши на власний розсуд порядок спілкування дитини з матір`ю у певний спосіб, суд вийшов за межі заявних позовних вимог, коли жодна зі сторін у справі не ставила таких питань. У справі відсутній письмовий висновок органу опіки та піклування з цього приводу, не було погоджено графік побачень, обмеження щодо побачень з дитиною встановлені лише для матері, для батька таких обмежень немає.

Не враховано судом, що мати дитини не позбавлена батьківських прав та за законом має право на безперешкодне спілкування зі своєю дитиною, як і дитина зі своєю матір`ю.

ОСОБА_1 не є одним із батьків дитини та не була призначена опікуном, а тому не є законним представником малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , і не має підстав на стягнення та отримання аліментів на свою користь на утримання дитини.

Задоволення судом вимог про стягнення аліментів є незаконним та безпідставним.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Представник позивача адвокат Доля В. Б. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін (а.с.69-74 т.8).

Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подано.

Від третьої особи Луцької РДА надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника та зазначено про підтримання висновку органу опіки та піклування ВК Світловодської міської ради від 16.07.2019 про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_2 з матір`ю ОСОБА_3 (а.с.103 т.8).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_3 - адвоката Таранкову О. О., яка підтримала доводи апеляційної скарги, позивача та її представника адвоката Долю Г. О., представника ОСОБА_4 - адвоката Лашко О. О., представника органу опіки і піклування ВК Світловодської міської ради Патаніної О. П, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню в оскарженій частині.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

ІНФОРМАЦІЯ_6 народився ОСОБА_8 , батьками вказано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.7 т.1, а.с.7 т.5).

ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 і відповідно бабою малолітнього ОСОБА_2 (а.с.8 т.1, а.с.8 т.5).

Між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 05.08.2015 було зареєстровано шлюб (а.с.9 т.1), який розірвано на підставі рішення Подільського районного суду у м. Києві від 27.03.2019 (а.с.66-67 т.4).

Згідно копії довідки ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з нею проживає онук - ОСОБА_8 (а.с.14 т.1, а.с.12 т.5).

Відповідно до копії консультативного висновку від 19.09.2015 року дитині ОСОБА_2 поставлено діагноз синдром м`язового дистанічного розладу (а.с.25 т.1).

Згідно копії інформації, наданої головним лікарем КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги» від 04 травня 2018 року догляд за дитиною ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , здійснює його бабуся ОСОБА_1 (а.с. 26 т.1).

Згідно копії інформації Світловодського відділу поліції ГУНП в Кіровоградській області від 26.04.2018 року щодо ОСОБА_3 надійшла заява про вчинення кримінального правопорушення (а.с. 27 т.1).

Згідно копії інформації Луцького РВП у Волинській області ОСОБА_3 до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягалася (а.с.207 т.3).

Відповідно до копії акта обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_1 від 15 травня 2018 року, проведеного для визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_2 , в помешканні створено належні умови для дитини (а.с. 28 т.1, а.с.20 т.3);

Згідно висновку ВК Світловодської МР Кіровоградської області від 01 серпня 2018 року про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_2 , орган опіки та піклування одноголосно прийняв рішення визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з рідною бабусею ОСОБА_1 (а.с. 52, 53 т.1).

Згідно копії довідки від 26.12.2018 року ОСОБА_2 відвідує дошкільний навчальний заклад №14 (ясла-садок) загального типу комунальної власності ВК Світловодської міської ради з 08.10.2018 року (а.с.100 т.1).

Відповідно до копій висновків психологів між бабусею ОСОБА_1 та дитиною ОСОБА_2 склався тісний емоційний зв`язок (а.с.156-165 т.2).

Відповідач ОСОБА_3 має закордонний паспорт (а.с.13, 97-98 т.1). працювала за трудовим договором у польському м. Краків (а.с.113 т.2).

Згідно довідки ВК Світловодської міської ради органом опіки та піклування не розглядалось питання позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_2 (а.с.96 т.1).

У період з 12.04.2017 по 10.01.2018 ОСОБА_3 була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.99 т.1).

ОСОБА_3 зверталась до служби у справах дітей ВК Світловодської міської ради про вжиття заходів щодо відновлення її та малолітнього сина прав, у зв`язку з перешкоджанням їй ОСОБА_1 у спілкуванню з сином ОСОБА_2 (а.с.101 т.1).

Висновком ВК Світловодської міської ради Кіровоградської області від 31 травня 2019 року, орган опіки та піклування визнано за доцільне відібрання малолітнього сина ОСОБА_2 від ОСОБА_1 , яка тримає його у себе не на підставі закону або рішення суду, та повернення дитини до матері ОСОБА_3 (а.с. 65, 66 т.6).

Відповідно висновку від 16 липня 2019 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_2 з матір`ю ОСОБА_3 (а.с. 53, 54 т.7).

ОСОБА_3 неодноразово зверталася до поліції із заявами про перешкоджання їй у спілкуванні з сином (а.с.216 т.1).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_3 , в будинку створені належні умови для проживання дитини (а.с.144 т.1, а.с.13 т.5).

На підставі договору оренди житла від 20.03.2019 року ОСОБА_3 орендує частину приміщення за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.13-14 т.4).

Відповідно до акта обстеження умов проживання, власник житла розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_9 не заперечує проти проживання у його помешканні ОСОБА_7 разом із ОСОБА_3 та її сином ОСОБА_2 (а.с.206 т.3).

Як підтверджується копією диплому бакалавра ОСОБА_3 здобула в Національному технічному університеті України «Київський політехнічний інститут» вищу освіту (навчання в період з 2011 по 2015 роки денна форма, навчання в період з 2015 по 2017 роки денна форма) (том №2, а.с. 106-107).

Згідно довідки від 11.01.2019 ОСОБА_3 працює в ПП «КАІС ПЛЮС» на посаді інженер - програміст з 10.01.2019, з посадовим окладом 4400,00 грн (а.с.145 т.1).

За місцем роботи ОСОБА_3 характеризується позитивно (а.с.146 т.1).

ОСОБА_3 надавала фінансову допомогу дитині, перераховувала ОСОБА_1 кошти, придбавала іграшки, що підтверджується копіями квитанцій (а.с.161, 162, 168, 173, 174, 227, 228 т.3, а.с.3-8, 63-65 т.4, а.с.42-46 т.6).

Висновком ВК Світловодської міської ради Кіровоградської області від 04 квітня 2019 року, враховуючи інтереси малолітнього ОСОБА_2 вирішено за недоцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відносно малолітнього ОСОБА_8 (а.с.235-236 т.3).

Служба у справах дітей Луцької РДА не підтримала позовні вимоги про позбавлення батьківських прав матері ОСОБА_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_8 , та підтримали висновок від 16.07.2019 року про визначення місця проживання дитини з матір`ю (а.с.205-20 т.39, а.с.112, 131 т.7, а.с.103 т.8).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Частиною 3 статті 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з частинами другою, сьомою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою УкраїниРегулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони й піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження.

За правилами статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Також у рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, у справі «М. С. проти України» та у рішенні «Мамчур проти України», № 10383/09, від 16 липня 2015 року, § 100 ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

ЄСПЛ у справі «Савіни проти України» вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, у конкретній ситуації враховується, що з іншої сторони держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункт 52 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України»).

Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

В преамбулі Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, визначається важливість ролі батьків у захисті та підтримці прав і найвищих інтересів дітей, зважаючи на те, що держави в разі необхідності мають також брати участь у такому захисті й у такій підтримці.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Аналізуючи вказані вище норми право слід зазначити, що законом встановлено вичерпний перелік осіб, місце проживання (місцезнаходження) яких може вважатися місцем проживання дитини, яка не досягла десяти років: батько, мати, опікун дитини, навчальний заклад чи заклад охорони здоров`я, в якому проживає дитина.

За статтею 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до частин першої-третьої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівномірне виховання батьками.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дитина є суб`єктом права і незважаючи на вікову категорію, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

При цьому під час вирішення спору щодо виховання дитини, зважаючи на її вікову категорію, бесіду з останньою має проводити психолог, головним завданням якого є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та отримання думки щодо бажання дитини спілкуватися з батьками.

Крім того, коли суд бажає вислухати думку дитини аби визначити її побажання щодо проживання з одним із батьків, та при цьому не травмувати психіку дитини та уникнути тиску на неї, суд доручає органам опіки та піклування провести невимушену бесіду з дитиною в домашніх або інших комфортних для неї умовах, та повідомити суд про результати цієї бесіди.

Проте суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб.

При цьому суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (частина третя статті 171 СК України).

У справі, яка переглядається, малолітній ОСОБА_5 не висловлював думку щодо участі матері у спілкуванні з ним та у його вихованні, суд не встановив на підставі належних та допустимих доказів, що психоемоційний стан дитини свідчить про те, що спілкування з матір`ю поза його бажанням не відповідає найкращим інтересам дитини, а отже висновки суду першої інстанції про можливість та доцільність встановлення способу участі матері у спілкуванні з дитиною та у її вихованні лише за бажанням дитини ґрунтуються на припущеннях, не підтверджені належними та допустимими доказами.

Спір про відібрання дитини напряму пов`язаний з питанням щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, яка не досягла 10 років, і цей спір фактично існує між бабою та матір`ю дитини, матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_3 позбавлена батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_2 , не містять доказів визнання ОСОБА_2 дитиною, позбавленою батьківського піклування, чи встановлення над ним опіки; відсутнє рішення органу опіки і піклування чи суду про призначення ОСОБА_1 опікуном малолітнього ОСОБА_2 .

Навпаки суд першої інстанції в даному рішенні дійшов висновку про відсутність підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_2 та призначення опікуном останнього його баби ОСОБА_1 , судове рішення в цій частині позивачем не оскаржується.

Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини з бабою ОСОБА_1 , а не з матір`ю ОСОБА_3 , у відношенні якого суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, суд не мотивував своє рішення в цій частині, обмежившись посиланням на: встановлення неналежного виконання батьківських обов`язків ОСОБА_3 по відношенню до сина; моральний та психологічний стан дитини; рівність прав батьків, залишивши поза увагою, що позивачем у цій частині є баба дитини, а не його батько.

Суд першої інстанції, не встановивши виключних обставин, що сім`я матері малолітнього ОСОБА_2 є особливо непридатною або неблагополучною для проживання дитини, а також що у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним, в порушення вимог статті 160 СК України та положень частини першої статті 163 СК України, дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 , задовольнивши вимогу позову ОСОБА_1 та визначивши місце проживання малолітньої дитини з нею, а не з матір`ю.

Представник органу опіки і піклування хоча і заперечувала проти доводів апеляційної скарги, проте не надала доказів про спростування наданих органами опіки і піклування висновків про доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю і відсутність підстав для позбавлення останньої батьківських прав та встановлення опіки над малолітнім ОСОБА_2 .

Статтею 163 цього Кодексу передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.

Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що проживання дитини з матір`ю суперечитиме її інтересам. Натомість, судом встановлено, що ОСОБА_3 спроможна забезпечити належні умови для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку та матеріального забезпечення малолітнього ОСОБА_2 , враховуючи вік дитини, виходячи з її якнайкращих інтересів, яким буде відповідати проживання її з матір`ю, колегія суддів дійшла висновку про відібрання малолітнього ОСОБА_2 у ОСОБА_1 (бабусі), яка тримає дитину у себе не на підставі закону або рішення суду, та передання його матері ОСОБА_3 .

З урахуванням того, що ОСОБА_1 не призначена опікуном ОСОБА_2 , місце проживання дитини визначено разом з матір`ю, законних підстав для задоволення вимог первісного позову про стягнення аліментів з батьків дитини на користь ОСОБА_1 немає.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції з порушенням норм процесуального права, без належної оцінки наданих доказів, дійшов висновків, що не відповідають обставинам справи і дослідженим доказам, з порушенням вищезазначених норм матеріального права, безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог в частині відібрання дитини від баби та передання матері.

Рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню в частині визначення місця проживання дитини - малолітнього ОСОБА_2 разом зі ОСОБА_1 , стягнення аліментів з батьків, визначення порядку спілкування ОСОБА_3 з малолітнім сином ОСОБА_2 , та відмови у задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відібрання дитини та передання її матері за його безпідставністю, з ухваленням в цій частині нового рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів залишити без задоволення за недоведеністю і безпідставністю вимог, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відібрання малолітньої дитини ОСОБА_2 і передачу його матері задовольнити.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 1921,00 грн сплаченого судового збору за подання зустрічного позову та апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Таранкової Олени Олегівни, яка представляє інтереси ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2019 року в частині визначення місця проживання дитини - малолітнього ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом зі ОСОБА_1 , стягнення аліментів, визначення порядку спілкування ОСОБА_3 з малолітнім сином ОСОБА_2 , в частині відмови у задоволення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відібрання дитини та передання її матері скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів залишити без задоволення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи - орган опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради, орган опіки та піклування Луцької районної державної адміністрації Волинської області про відібрання малолітньої дитини задовольнити.

Відібрати малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , від ОСОБА_1 , та передати його матері ОСОБА_3 .

В порядку розподілу судових витрат стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , 1921,00 грн сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

С. І. Мурашко