Справа № 749/231/20
Номер провадження 2/749/162/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" серпня 2020 р. м. Сновськ

Щорський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого-судді Шаповал З.О.

за участю секретарів Мирошниченко А.М., Михалевич М.В.

представника позивача Дьогтяр І.І.

представника відповідача Кислицької Ю.О., Кеби Є.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сновськ цивільну справу 749/231/20 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Виробничого підрозділу вагонної дільниці ст.. Київ-Пасажирський філії «Пасажирська Компанія» АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ», про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ

Позивач звернулась до суду з позовом в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ № 294/ос від 04.03.2020 року про звільнення ОСОБА_1 за п.8 ст.36 КЗпП України та поновити її на посаді провідника пасажирських вагонів в виробничому підрозділі Вагонної дільниці ст. Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія», стягнути з Виробничого підрозділу вагонної дільниці ст..Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія», АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» на її користь: середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з дати звільнення до дня поновлення на роботі.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що працює на залізниці з 2001 року. Позивача було прийнято на посаду провідника пасажирських вагонів Щорського резерву провідників «Укрзалізниця» 16.08.2010 року позивачку було переведено до вагонної дільниці ст.. Київ-пасажирський та 17.08.2010 року прийнято провідником пасажирського вагону на умовах контракту. 29.07.11 року, 23.07.2014 року та 16.07.2019 року контракти з позивачкою переукладались (а.с.23-26). 20.02.2020 року позивачка виконуючи свої посадові обов`язки обслуговувала вагон № 6 електропоїзда 864/863 за маршрутом Неданчичі - Київ. На станціях Кобижча та Заворичі де відсутні каси і стоянка поїзда одна хвилина у в вагон, який обслуговує позивачка, зайшли пасажири. Так, як вона не мала права обілечувати пасажирів, а їх обілечуванням займається бригадир який знаходиться в штабному вагоні запропонувала їм пройти до штабного вагону де їм продадуть білети на проїзд. Пасажири відмовились. Про що позивачка прийшла доповісти бригадиру. У нього в цей час знаходились ревізори. Вона доповіла про наявність пасажирів, які зайшли на вищевказаних станціях і бригадир намагалась виписати проїзні документи але ревізори заборонили їй виписувати проїздні документи та склали на позивача Акт Ф ЛУ - 4 № 008930 в якому вказали, що вона провозила безбілетних посажирів. Жодних пояснень з її боку слухати не захотіли, а запропонували підписати акт, щоб не було проблем, а саме звільнення з роботи. Сказали, що ним необхідно складати акти, щоб керівництво бачило їх роботу.

Того ж дня, 20.02.2020 року, по приїзду до ст. Київ - Пасажирський позивачу було відразу вручено Попередження про звільнення через два тижні в звязку з порушенням умов контракту № 566 від 16.07.2019 року, а саме з підстав встановлення факту перевезення одного і більше безквиткових посажирів.

Вважаючи звільнення незаконним позивачка, разом з іншими працівниками, яким було вручено попередження про звільнення, звернулась з заявою до начальника Управління Держпраці у Київській області якою просила провести позапланову перевірку вагонної дільниці ст. Київ-ГІасажирський філії «ПАСАЖИРСЬКА КОМПАНІЯ» АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» на предмет законності винесення попереджень щодо їхнього звільнення за п. 8 ст. 36 КЗпП України.

02.03.2020 року заява отримана Управлінням Держпраці у Київській області, але на момент звернення з позовною заявою перевірка не проводилась та відповіді на подану заяву не отримано.

25.02.2020 року позивачка звернулась до голови профспілки провідників пасажирських вагонів з проханням захистити її права, як члена профспілкової організації з приводу майбутнього звільнення. 27.02.2020 року до начальника вагонної дільниці ст. Київ - Пасажирський з вимогою надати їй засвідчену копію акту про порушення Ф ЛУ - 4 № 008930 , засвідчену копію контракту № 566 від 16.07.2019 року та копію її пояснювальної записки на підставі складеного ревізорами акту для можливості оскарження прийнятого рішення про її звільнення (листи було повернуто 20.03.2020 року в зв`язку з закінченням терміну зберігання та не можливості доступу).

04.03.2020 року по приїзду на місце роботи позивача було викликано до відділу кадрів Виробничого підрозділу вагонної дільниці ст. Київ - Пасажирський філії «Пасажирська Компанія» АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» та надано для ознайомлення та підпису Наказ № 294/ОС від 04.03.2020 року про її звільнення згідно п. 8 ст. 36 Кодексу законів про працю з підстав передбачених контрактом.

Ухвалою суду від 31.03.2020 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху на підставі того, що позивачем зазначено відповідачем Виробничий підрозділ вагонної дільниці ст..Київ-Пассажирський філії «Пасажирська Компанія» АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ», тоді як відділення не має статусу юридичної особи(а.с.43).

Ухвалою суду від 17.04.2020 прийнято заяву та відкрито провадження у справі (а.с.57).

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав викладених в позові пояснивши, що 20.02.2020 року року позивачка виконуючи свої посадові обов`язки обслуговувала вагон № 6 електропоїзда 864/863 за маршрутом Неданчичі - Київ. На станціях Кобижча та Заворичі де відсутні каси і стоянка поїзда одна хвилина до неї в вагон зайшли пасажири. Так, як вона не мала права обілечувати пасажирів, а їх обілечуванням займається бригадир, який знаходиться в штабному вагоні №6, саме в цей вагон і зайшли пасажири, відповідачка зайшла до купе бригадира і повідомила, що до вагону на станції зайшло 7 пасажирів. В цей час у бригадира в купе знаходилися перевіряючи, які заборонили бригадиру виписати проїзні квитки та склали акт про перевезення безквиткових пасажирів. Ревізори при складанні актів навіть не вийшли з купе і не переконалися та не перевірили наявність безквиткових пасажирів. Акт щодо кількості безквиткових пасажирів склався зі слів провідника ОСОБА_1 . Не надали можливості надати пояснення. Дійсно вона підписала акт складений ревізорами, але позивачці ніхто не пояснив, що вона має право написати заперечення у акті, до того ж вона дуже розхвилювалася. Але після повернення з рейсу ОСОБА_1 відразу написала заяви на ім`я керівництва Вагонної дільниці, а потім в Управління праці та профспілкову організацію, які залишилися без розгляду. Вважає звільнення позивачки незаконним, оскільки остання працює з 2002 року і жодного разу не притягувалася до дисциплінарної відповідальності, а мала тільки подяки за добросовісну працю, що підтверджено відповідними записами в трудовій книжці. Відповідно до п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. При звільненні працівника з підстав передбачених цією нормою, роботодавець повинен навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов`язків, зазначити коли вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли. Просить визнати незаконним та скасувати наказ № 294/ОС від 04.03.20202 про звільнення позивачки за п.8 ст.36 КЗпП України. Зобов`язати адміністрацію поновити на посаді провідника пасажирського вагону Вагонної дільниці ст..Київ Пасажирський позивачку та стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дати поновлення на роботі. Погоджується, що середньоденна заробітна плата позивача складає 388,46 грн.

Представник відповідача Кислицька Ю.О. позовні вимоги не визнала та пояснила що з позивачкою було розірваний контракт від 16.07.2019 відповідно до п.8 ст.36 КЗпП України, підставою для розірвання контракту стало порушення позивачкою умов контракту, а саме п.18 «а»- встановлення факту перевезення одного і більше безквиткових пасажирів. 20.02.2020 на дільниці станції Заворичі-Київ працівниками ЦВА АТ «Українська залізниця» було здійснено перевірку електропоїзда № 864/863 та встановлено, що провідник, яка обслуговувала вагон № 6 ОСОБА_1 перевозила 7 безквиткових пасажирів, про, що складений відповідний акт форми ЛУ-4 № 008930 та здійснено запис до рейсового журналу, що засвідчено перевіряючими та бригадиром. Перевезення безквиткових пасажирів підтверджується самою позивачкою, оскільки підтверджено підписом у акті. Пунктом 18 контракту № 565 укладеного з провідником пасажирського вагону визначені додаткові підстави припинення та розірвання контракту, не передбачені чинним законодавством, а саме п. «а» - встановлення факту перевезення одного і більше безквиткових пасажирів. Просить відмовити у позові.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

З копії трудової книжки вбачається, що позивачка з 17.08.2010 року прийнята до вагонної дільниці ст.. Київ-пасажирський провідником пасажирського вагону на умовах контракту (а.с.22), 29.07.2011 року 23.07.2014 та 16.07.2019 року контракти з позивачкою переукладалися (а.с.23-26);

В матеріалах справи на ( а.с. 84-85) міститься копія типового контракту з провідником пасажирського вагону від 16 липня 2019 року з якого вбачається, що між працівником ОСОБА_1 та роботодавцем Акціонерним товариством «Українська залізниця» в особі Виробничого підрозділу вагонна дільниця ст. Київ-Пасажирський укладено контракт строк дії якого з 16.07.2019 року по 16.07.2024 року. Зі змісту п.4 контракту вбачається -працівник зобов`язується чесно і сумлінно виконувати вимоги діючої Інструкції провідника пасажирського вагону та інші нормативні акти, що регламентують порядок роботи провідника пасажирського вагону: здійснювати посадку пасажирів у вагон лише при наявності проїзних документі, які надають право на проїзд та посвідчує особу пасажира. Згідно п. 18-а контракту додатковою підставою для припинення та розірвання контракту не передбаченою чинним законодавством є встановлення факту перевезення одного і більше безквиткових пасажирів.

Актом перевіряючих ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в присутності бригадира ОСОБА_6 та провідника ОСОБА_1 в вагоні № 6 електропоїзду № 864 сполученням « Неданчичі-Київ-», зафіксовано перевезення 7 безквиткових пасажирів, на ділянці Заворичі-Київ від станції Кобища. З пасажирів стягнуто тариф за проїзд по квитанціям № 0035240-526 оформлено проїзд на суму 386 гривень 87 копійок. Вказана обставина зафіксована у рейсовому журналі (копія на а.с. 96).

Протоколом оперативної наради при в.о. начальника Вагонної дільниці станції Київ-Пасажирський зафіксовано розгляд результатів перевірки працівниками ЦВА «УЗ» електропоїзда № 864/863 сполученням Неданчичі- Київ 20.02.2020 року. Нарадою встановлено, що в вагоні № 6 провідником якого була ОСОБА_1 , складено акт форми ЛУ-4 № 008930 на перевезення 7 безквиткових пасажирів. Факт проїзду безквиткових пасажирів в вагоні №6 зафіксований актом форми ЛУ-4 від 20.02.2020 року № 008930 та затверджений підписом бригадира Боженко та провідника ОСОБА_1 . Нарада ухвалила за порушення умов контракту, а саме п.18а встановлення факту перевезення одного і більше безквиткових пасажирів, з провідником пасажирських вагонів ОСОБА_1 розірвати контракт.

Відповідно до п.4.1.1. Робочої інструкції провідника пасажирських вагонів (регіональних поїздів), що затверджена Начальником відокремленого підрозділу Вагонна дільниця ст.. Київ-Пасажирський від 31.07.2015 р, з якою ознайомлена позивачка визначається, що провідник зобов`язаний здійснювати посадку/висадку пасажирів та перевіряти наявність проїзних документів у пасажирів, погасити проїзні документи у порядку визначеному Правилами перевезень пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України. Пунктом 8.2.4. Робочої інструкції зазначено, що провідник несе дисциплінарну відповідальність, у порядку, передбаченому чинним законодавством та Положенням про дисципліну працівників залізничного транспорту за встановлення факту перевезення безквиткового пасажира (а.с.91-95).

З пояснювальної записки ОСОБА_1 вбачається, що остання здійснила посадку пасажирів до вагона №6 по ст.. Кобижча, оскільки там відсутня квиткова каса. Бригадир поїзду виписала лише один квиток, а решту перевіряючи не дали змоги виписати (а.с.86).

З заяви адресованої та залишеної без відповіді начальнику Управління Держпраці у Київській області від провідників пасажирських вагонів в тому числі і позивачки ОСОБА_1 встановлено, що остання з іншими провідниками звертались з заявою про її незаконне звільнення та посилалась на ту обставину, що за весь період трудової діяльності не вчиняла дій направлених на порушення трудової дисципліни та жодного разу не притягувалась до дисциплінарної відповідальності (а.с.14-15).

20.02.2020 року позивачка отримала попередження про звільнення з займаної посади після спливу двотижневого терміну з дня одержання попередження за п.8 ст.36 КЗпП України з підстав передбачених п.18а контракту ( на а.с.13).

Наказом в.о. начальника вагонної дільниці ст. Київ-Пасажирський Виробничого підрозділу Філії «Пасажирська компанія» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» № 294/ос від 04.03.2020 року ОСОБА_1 звільнена з 04.03.2020 року з посади провідника пасажирських вагонів на підставі п.8 ст. 36 КЗпП України за порушення п.18а контракту № 566 від 16.07.2019 року( а.с. 82).

Відповідно до ч.3 ст. 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, зокрема як передбачену нормами КЗпП України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання трудового договору.

Згідно з п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року, вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 8 ст. 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір за наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в пункті 22, постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясовувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 частини першої статті 40 КЗпП України.

Зокрема, у справі про звільнення за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України суд повинен з`ясовувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати його вчинення систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення вказаного висновку дійшов Верховний Суд у справі № 757/14922/17 провадження 61-14751ск18 від 26.02.2020.

Як роз`яснено у пункті 23 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, за передбаченими пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення не минуло більше одного року.

Виходячи зі змісту пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Систематичним порушенням трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався по дисциплінарної відповідальності та порушив її знову.

Отже, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та вимог пункту 3 частини першостатті 40 КЗпП України до юридичних фактів, які підлягають встановленню судом при вирішенні спору про законність звільнення з цих підстав, є: чи мав місце дисциплінарний проступок (вина, протиправна поведінка), який став безпосередньо підставою для звільнення працівника; чи передувала його звільненню система порушень, за які до нього з додержанням вимог статей 147-149 КЗпП України були застосовані дисциплінарні стягнення.

При цьому, Верховний Суд у своїй постанові від 23.01.2018 року по справі № 273/212/16-ц зазначив, з урахуванням вимог трудового законодавства у справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Системний аналіз чинного трудового законодавства, а також документи надані сторонами по справі і проаналізовані судом у мотивувальній частині рішення дають змогу прийти до висновку, що відповідачем не дотримано вимоги законодавства при звільненні ОСОБА_1 з займаної посади, а тому позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню повному обсязі.

Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (далі - Порядок).

Довідкою Виробничого підрозділу Вагонна дільниця ст. Київ-пасажирський Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 24.07.2019 року підтверджується, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 388,46 гривень ( а.с.87).

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Також суд звертає увагу, що останнім днем роботи вважається день звільнення.

Позивачка звільнена з роботи 04.03.2020 року, час вимушеного прогулу з 05.03.2020 року до 19.08.2020 року склав 114 робочий день.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача за період з 05.03.2020 року до 19.08.2020 року складає 44 284 грн. 44 коп. (114 роб. день х 388, 46 грн).

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу позивача за період з 05.03.2020 року до 19.08.2020 року в сумі 44 284 грн. 44 коп.

Таким чином позов підлягає до повного задоволення.

Як вбачається з позовних вимог позивачем пред`явлено позовну вимогу немайнового характеру за подання якої позивач звільнений на підставі п. 1 ч. 1 ст.. 5 Закону України «Про судовий збір»), яка судом задоволена, а тому судовий збір за подання якої слід стягнути з відповідача на користь держави.

Також, як вбачається з позовних вимог позивачем пред`явлено позовну вимогу майнового характеру за подання якої позивачем сплачено судовий збір в розмірі 840,80 грн, а тому та у зв`язку з задоволенням позовних вимог в даній частині судовий збір в у зазначеному розмірі слід стягнути з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 133, 141, 263-265, 274-279, 268, 273, 354 ЦПК України, п.п. 15.5 п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Виробничого підрозділу вагонної дільниці ст.. Київ-Пасажирський філії «Пасажирська Компанія» АТ «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ», про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ №294/ос від 04.03.2020 року про звільнення ОСОБА_1 за п.8 ст.36 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді провідника пасажирських вагонів в виробничому підрозділі Вагонної дільниці ст. Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, що становить 44 284 (сорок чотири тисячі двісті вісімдесят чотири) грн. 44 коп. з утриманням при виплаті вказаної суми, передбачених законом податків та обов`язкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 , судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

Рішення в частині поновлення на роботі допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його (проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Щорський районний суд Чернігівської області.

Повний текст рішення складено 26.08.2020 року.

Суддя З.О.Шаповал