ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6545/20 Справа № 215/2500/20 Суддя у 1-й інстанції - Камбул М. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Спеціалізоване виробниче підприємство «Криворіждорвибухпром»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Кривому Розі, у порядку ч. 13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 травня 2020 року, яке постановлено суддею Камбул М.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 28 травня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціалізоване виробниче підприємство «Криворіждорвибухпром» (далі ТзОВ «Спеціалізоване виробниче підприємство «Криворіждорвибухпром») і просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 150 000 грн. у зв`язку з отриманим ним професійним захворюванням на виробництві, внаслідок праці в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК від 23 березня 2020 року позивачу було первинно встановлено 60% втрати професійної працездатності, з яких 50% - вібраційна хвороба та 10% - по Хозл, ІІІ група інвалідності, безстроково.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 травня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТзОВ «Спеціалізоване виробниче підприємство «Криворіждорвибухпром» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 7 000 грн. без утримання податку з доходів з фізичних осіб та на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 840,80 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить змінити рішення суду в частині розміру стягнутої судом моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не враховано, що внаслідок отриманого професійного захворювання позивач потребує постійного забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно курортного та санаторно профілактичного лікування, оскільки позивача постійно турбують болі в поперековому відділі хребта з іррадіацією в ліву ногу, в шийному відділі хребта, який віддає в руки, у плечових, ліктьових та колінних суглобах. Від такого стану здоров`я позивач відчуває фізичні та моральні страждання.

Вважає, що судом першої інстанції не враховано роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», а саме відсоток втрати працездатності та пов`язані з цим моральні страждання позивача, істотність вимушених змін в його житті, важкість стану здоров`я та ступінь вини відповідача, у зв`язку з чим вважає суму стягнутої моральної шкоди необґрунтованою та значно заниженою.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача ТзОВ «Спеціалізоване виробниче підприємство «Криворіждорвибухпром» зазначає про те, що рішення суду є законним та обґрунтованим, винесеним з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, відзиву ТзОВ «Спеціалізоване виробниче підприємство «Криворіждорвибухпром» на апеляційну скаргу позивача, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 працював з 28 січня 2015 року по 27 грудня 2017 року машиністом бурової установки на буровій дільниці №2 в кар`єрі завглибшки 150 м і глибше на ТзОВ «Спеціаліховане виробниче підприємство «Криворіждорвибухпром». 27 грудня 2017 року позивач звільнився у зв`язку зі скороченням штату працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 14).

Відповідно до п. 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06 грудня 2019 року, професійне захворювання у позивача виникло внаслідок його праці, зокрема, на підприємстві відповідача, де внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди позивач підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолю переважно фіброгеної дії у повітрі робочої зони (а.с. 6).

Відповідно до п. 18 Акту, причиною професійного захворювання позивача є перевищення гранично допустимого рівня концентрації пилу фіброгенної дії в повітрі робочої зони, зокрема, на підприємстві відповідача (а.с. 6-зворот).

Висновком МСЕК від 23 березня 2020 року позивачу було первинно встановлено 60% втрати професійної працездатності, з яких 50% - вібраційна хвороба та 10% - по Хозл, ІІІ група інвалідності, безстроково (а.с. 8-9).

Суд, частково задовольняючи позов, виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, зокрема, на ні підприємстві відповідача і пов`язане з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, однак не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів 29 років, з них на підприємстві відповідача 2 роки 11 місяців, при цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача ТзОВ «Спеціалізоване виробниче підприємство «Криворіждорвибухпром» обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

У п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди.

При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд в повній мірі врахував роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд врахував що у зв`язку в хронічним професійним захворюваннями порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, оскільки останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання.

Так, в судовому засіданні встановлено, що позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів 29 років, з них на підприємстві відповідача 2 роки 11 місяців та внаслідок отриманого професійного захворювання позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки повинен докладати додаткових зусиль та витрачати час для організації свого життя. Позивач потребує постійного медикаментозного лікування, повинен докладати додаткових зусиль та витрачати час для організації лікування, повинен докладати додаткових зусиль та витрачати час для організації свого життя, позивача постійно турбують болі в поперековому відділі хребта з іррадіацією в ліву ногу, в шийному відділі хребта, який віддає в руки, у плечових, ліктьових та колінних суглобах. Від такого стану здоров`я позивач відчуває фізичні та моральні страждання.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги позивача про те, що судом першої інстанції не враховано роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Суд першої інстанції не в повній мірі врахував характер отриманого професійного захворювання, стаж роботи позивача на підприємстві відповідача, відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Так, внаслідок отриманого професійного захворювання позивач потребує постійного забезпечення лікарськими засобами, виробами медичного призначення, санаторно курортного та санаторно профілактичного лікування, оскільки позивача постійно турбують болі в поперековому відділі хребта з іррадіацією в ліву ногу, в шийному відділі хребта, який віддає в руки, у плечових, ліктьових та колінних суглобах. Від такого стану здоров`я позивач відчуває фізичні та моральні страждання.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість і моральних страждань позивача, тривалість праці позивача на підприємстві відповідача ТзОВ «Спеціалізоване виробниче підприємство «Криворіждорвибухпром» вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, стягнутої з ТзОВ «Спеціалізоване виробниче підприємство «Криворіждорвибухпром» і збільшити його з 7 000 гривень до 20 000 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 травня 2020 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Товариства з обмеженою відповідальністю «Спеціалізоване виробниче підприємство «Криворіждорвибухпром» на користь ОСОБА_1 , збільшивши цей розмір з 7 000 грн. до 20 000 (двадцять тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 31 серпня 2020 року.

Головуючий:

Судді: