Провадження №2/523/3624/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2020 р. м. Одеса

Суддя Суворовського районного суду м. Одеси Дяченко В.Г., розглянувши матеріали цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та встановлення факту проживання однією сім`єю, -

ВСТАНОВИВ:

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшла від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 зазначена позовна заява, в якій позивач просить суд, а саме:

- Встановити факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період з 01.01.2006 року по 11.04.2008 року;

- Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне майно:

- Квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_2 :

- Нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_2 ;

- 49/10000 часток нежитлових будівель, розташованих за адресою АДРЕСА_3 право власності на які зареєстровано за ОСОБА_1 ;

- 48/10000 часток нежитлових будівель, розташованих за адресою АДРЕСА_3 право власності на які зареєстровано за ОСОБА_1 ;

- Здійснити розподіл спільного сумісного майна подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступним чином:

- Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , іншу 1/2 частину залишити у власності ОСОБА_2 ;

- Визнати за ОСОБА_1 право власності 1/2 частину нежитлове приміщення АДРЕСА_2 , іншу 1/2 частину залишити у власності ОСОБА_2 ;

- Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину 49/10000 часток нежитлових будівель, розташованих за адресою АДРЕСА_3 , іншу 1/2 частину залишити у власності ОСОБА_1 ;

- Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину 48/10000 часток нежитлових будівель, розташованих за адресою АДРЕСА_3 , іншу 1/2 частину залишити у власності ОСОБА_1 .

Зазначена позовна заява не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, а саме:

- у позовній заяві відсутні відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

- не сплачено судовий збір у повному обсязі;

- у позовній заяві не визначено ціну позову, яка відповідає дійсній вартості спірного нерухомого майна на день подання позову;

Представником позивача визначено ціну позову у розмірі 176 827,25 гривень, та згідно квитанції № 0.0..1 від 24.07.2020 року сплачено судовий збір у розмірі 2609,07 гривень.

Однак, суддя не погоджується з таким розрахунком представника позивача оскільки відповідно до пункту 9 частини 1 статті 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Згідно ч. 2 ст. 176 ЦПК України та ч.2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі, якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому ціна позову не відповідає дійсній вартості майна, або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Згідно п. а ч.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Пунктами 3, 6 постанови Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 р. № 1440 « Про затвердження Національного стандарту N 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» (далі Постанова КМУ № 1440) визначенні поняття дійсної та ринкової вартості, принципу попиту та пропонування при оцінці майна. Так, дійсна вартість майна визначена лише для цілей страхування та характеризується, як вартість відтворення (вартість заміщення) або ринкова вартість майна, визначені відповідно до умов договору страхування; ринкова вартість - вартість, за яку можливе відчуження об`єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу. Принцип попиту та пропонування відображає співвідношення пропонування та попиту на подібне майно. Відповідно до цього принципу під час проведення оцінки враховуються ринкові коливання цін на подібне майно та інші фактори, що можуть призвести до змін у співвідношенні пропонування та попиту на подібне майно.

За приписами п. 16 Постанови КМУ № 1440 (далі Постанова), - визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів у оцінювача. У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки. За відсутності достовірної інформації про ціни продажу подібного майна ринкова вартість об`єкта оцінки може визначатися на основі інформації про ціни пропонування подібного майна з урахуванням відповідних поправок, які враховують тенденції зміни ціни продажу подібного майна порівняно з ціною їх пропонування.

У відповідності до п. 38 Постанови для проведення оцінки майна застосовуються такі основні методичні підходи: витратний (майновий - для оцінки об`єктів у формі цілісного майнового комплексу та у формі фінансових інтересів); дохідний; порівняльний.

Згідно із п. 47 Постанови порівняльний підхід ґрунтується на врахуванні принципів заміщення та попиту і пропонування. Порівняльний підхід передбачає аналіз цін продажу та пропонування подібного майна з відповідним коригуванням відмінностей між об`єктами порівняння та об`єктом оцінки.

Проаналізувавши тлумачення змісту всіх видів вартості, передбачених пунктом 3 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», можна дійти висновку, що наявне в судовій практиці поняття «дійсна вартість» є практично тотожним за своїм значенням до закріпленого у вітчизняних національних стандартах поняття «ринкова вартість», під яким розуміється вартість майна, за яку можливе відчуження об`єкта оцінки на ринку подібного майна на дату оцінки за угодою, укладеною між покупцем та продавцем, після проведення відповідного маркетингу за умови, що кожна із сторін діяла із знанням справи, розсудливо і без примусу.

Однак, документів щодо оцінки спірного майна на момент пред`явлення позову до суду, або доказів дійсної вартості майна, на час звернення до суду з даним позовом, позивачем не надано.

На підставі вищевикладеного позивачу необхідно для визначення ціни позову надати суду актуальну ринкову оцінку спірного нерухомого майна, на яке позивач просить визнати за нию право власності.

На день подання позову неможливо встановити точну ціну спірного майна, тому розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

Так, відповідно до ч.1 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Вказане також регламентує і п. 12 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», згідно якого у випадках об`єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру, наприклад, зняття арешту з майна та визнання права власності на це майно. При цьому судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

Так у своїй позовній заяві представник позивача об`єднав дві вимоги, а саме: вимогу про визнання право власності та про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» передбачені розміри ставок судового збору, так за подання до суду позовної заяви майнового характеру передбачена сплата судового збору у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 10 510 гривень.

Отже сума судового збору за вимогу майнового характеру у даній справі повинна становити 10 510 грн.

Згідно Закону України «Про судовий збір» передбачені розміри ставок судового збору, так за подання до суду позовної заяви немайнового характеру передбачена сплата судового збору у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 840, 80 гривень.

Тобто загальна сума судового збору у даній справі повинна становити 11 350, 80 гривень, а з урахуванням сплаченої суми 2609,07 гривень, позивачу слід доплатити 8741,73 гривень.

Відповідно до частини 1 та 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Керуючись ст. ст.175, 185 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та встановлення факту проживання однією сім`єю - залишити без руху.

Повідомити про необхідність виправити зазначені недоліки позовної заяви шляхом подання заяви про усунення недоліків у семиденний строк з дня отримання копії ухвали - до канцелярії Суворовського районного суду м. Одеси, в іншому випадку позовна заява буде вважатись не поданою та повернута.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: sv.od.court.gov.ua.

Копію ухвали направити позивачеві для виконання.

Ухвала не оскарженню підлягає.

Суддя