УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 127/1216/19

провадження № 61-11138ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І. розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 07 липня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп», третя особа - Державне підприємство «Національні інформаційні системи» про усунення перешкод у здійсненні права власності,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» (далі - ТОВ «ФК «Укрфінанс груп») звернулося до суду із позовом, в якому просило звернути стягнення на його користь на предмет застави - автомобіль марки CHEVROLET, модель - CRUZE, тип - легковий седан, 2011 року випуску, який належить ОСОБА_1 на праві власності, шляхом продажу на торгах в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною суб`єктом оціночної діяльності на момент продажу авто в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 289 879,33 грн.

Позов обґрунтований тим, що 22 вересня 2011 між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № Р-160003/189, згідно умов якого банк надав позичальнику кредит на суму 166 410,00 грн на придбання автомобіля. На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком та позичальником укладено договір застави №б/н від 22 вересня 2011 року транспортного засобу, який належав заставодавцю.

22 січня 2018 року між ПАТ «ВТБ БАНК» та ТОВ ФК «Укрфінанс груп» укладено договір, за яким ПАТ «ВТБ БАНК» відступило ТОВ «ФК «Укрфінанс груп», зокрема, права вимоги за кредитним договором № Р-160003/189 від 22.09.2011 та договором застави. Позичальник всупереч вимогам закону та договору застави, не погоджуючи дії із заставодержателем, здійснив продаж предмета застави третій особі і на момент звернення до суду з позовом предмет застави зареєстрований на ОСОБА_1 та належить останній на праві приватної власності.

Зазначає, що предмет застави зареєстрований в Державному реєстрі обтяжень 22 вересня 2011 року, тому відповідач не може вважатись добросовісним набувачем.

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила усунути їй перешкоди у здійсненні права власності спірним автомобілем шляхом виключення із Державного реєстру обтяжень рухомого майна запису про обтяження у вигляді застави, зареєстрованого 20 лютого 2017 року за № 16155791 згідно договору застави №661 від 22 вересня 2011 року.

Зустрічний позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 володіє транспортним засобом з 11 грудня 2014 року на законних підставах, при реєстрації автомобіля у нотаріуса здійснювалась перевірка щодо транспортного засобу, будь-які обтяження були відсутні. Застава транспортного засобу була зареєстрована лише 20 лютого 2017 року за № 16155791, а 07 лютого 2018 року змінено обтяжувача з ПАТ «ВТБ Банк» на ТОВ «ФК «Укрфінанс груп».

Вважає, що вона є добросовісним набувачем, а тому обтяження щодо спірного автомобіля повинно бути зняте.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2020 року первісний позов задоволено.

Звернуто стягнення в рахунок погашення стягнення на користь ТОВ ФК «Укрфінанс груп» на спірний автомобіль, який належить ОСОБА_1 , в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною суб`єктом оціночної діяльності на момент продажу авто, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 289 879,33 грн.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 у встановлений строк належним чином не виконав умови зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим позивач набув права звернення стягнення на предмет застави. Відмову у задоволенні зустрічного позову обґрунтовано тим, що відповідач не може вважатись добросовісним набувачем автомобіля, оскільки на момент придбання спірний автомобіль знаходився під обтяженням банку.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 07 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2020 року в частині звернення стягнення на предмет застави скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові.

В решті рішення суду залишено без змін.

Апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для звернення стягнення на предмет застави, але позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом. В частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог погодився з висновком суду першої інстанції, зазначивши що ОСОБА_1 не є добросовісним позивачем.

У липні 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, ухвалити нове рішення про задоволення зустрічних позовних вимог,посилаючись на неправильне застосуванням судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Підставою касаційного оскарження позивач зазначає, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі №761/11267/18, від 06 лютого 2018 року у справі № 761/3615/19, від 06 лютого 2018 року у справі № 333/6700/15-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 127/5573/18.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що на момент реєстрації автомобіля, інформація щодо обтяження спірного автомобіля в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна була відсутня. Запис про реєстрацію обтяження з`явився в реєстрі 20 лютого 2017 року, після реєстрації автомобіля.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Згідно із пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Відповідно до статті 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Статтею 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. На підставі реєстрації встановлюється пріоритет обтяження, якщо інші підстави для виникнення пріоритету не визначені цим Законом.

Таким чином, відповідно до вимог чинного законодавства України застава зберігає свою силу для нового власника майна за умови наявності у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відповідних відомостей про обтяження, які внесені до такого реєстру перед відчуженням предмета застави. У протилежному випадку набувач вважається добросовісним і набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Системний аналіз положень Закону України «Про заставу» і Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» дає підстави для висновку про те, що у разі відчуження боржником предмета обтяження без згоди заставодержателя, обтяження рухомого майна, що є предметом застави, зберігає свою силу для нового власника (покупця) у разі, якщо воно зареєстроване в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна. Покупець може бути добросовісним набувачем за умови, якщо на час укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна був відсутній відповідний запис.

Реалізація майна, що є предметом застави, без припинення обтяжень не припиняє заставу, тому застава зберігає чинність при переході права власності на предмет застави до іншої особи і на неї може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статями 25, 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Вказаний правовий висновок викладено Верховним Судом України в постановах від 03 квітня 2013 року у справі № 6-7цс13, від 19 листопада 2014 року у справі № 6-168цс14 та Верховним Судом у постановах від 10 жовтня 2019 року у справі №463/3582/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 619/4033/18, від 02 березня 2020 року у справі № 461/11912/15-ц, підстав відступати від якого колегія суддів не вбачає.

Суди першої інстанції та апеляційної інстанцій, встановивши що, обтяження щодо спірного автомобіля на момент купівлі його ОСОБА_1 (11 грудня 2014 року) було внесене до Державного реєстру обтяжень рухомого майна за № 33063840 від 22 вересня 2011 року із терміном дії обтяження до 22 вересня 2016 року, обґрунтовано вважав, що ОСОБА_1 не є добросовісним набувачем в розумінні статті10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» і це обтяження зберігає свою силу, у зв`язку з чим правильно відмовили в цій частині позовних вимог.

Оскаржувані рішення суду першої інстанції та апеляційного суду є правильними та відповідають висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду із застосуванням норм права у подібних правовідносинах, порушені у касаційній скарзі, Верховний Суд від такого висновку не відступив, наявності підстав відступлення від такого висновку не вбачає.

Висновки судів першої і апеляційної інстанції відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 761/3615/19, від 06 лютого 2018 року у справі № 333/6700/15-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 127/5573/18 від 05 травня 2020 року у справі № 761/11267/18, на які є посилання в касаційній скарзі і які зводяться до того, що для звернення стягнення на заставлене майно, право власності на яке належить іншій особі (не первісному заставодавцю), необхідно щоб на момент відчуження автомобіля боржником відповідний запис про обтяження був наявний в реєстрі обтяжень рухомого майна, оскільки оскаржуваними рішеннями встановлено, що на час придбання спірного автомобіля ОСОБА_1 в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна був запис про обтяження цього транспортного засобу.

Доводи касаційної скарги про застосування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України)

Доводи позивача за зустрічним позовом що майно, яке є предметом застави, на момент його придбання не знаходилось під обтяженням в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, спростовуються встановленими обставинами у справі.

Подану касаційну скаргу належить визнати необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження.

З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження належить відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами першої та шостої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2020 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 07 липня 2020 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп» до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінанс груп», третя особа - Державне підприємство «Національні інформаційні системи» про усунення перешкод у здійсненні права власності.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель