Постанова

Іменем України

26 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 643/8994/19

провадження № 61-19112св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - державний реєстратор прав на нерухоме майно департаменту реєстрації Харківської міської ради Харківської області Гвоздович Аліна Ігорівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 25 липня 2019 року у складі судді Сугачової О. О. та постанову Харківського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Овсяннікова А. І., Коваленко І. П., Сащенка І. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно департаменту реєстрації Харківської міської ради Харківської області Гвоздович А. І. про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії.

Позов обгрунтований тим, що державний реєстратор неналежно перевірила наявність заборони на відчуження майна та не повинна була скасувати право власності ОСОБА_1 на квартиру, оскільки була ухвала Московського районного суду м. Харкова про забезпечення позову, яка є чинною. Також посилався на вимоги пунктів 4-6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з якими у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження, наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно.

Позивач просив визнати неправомірними дії державного реєстратора прав на нерухоме майно департаменту реєстрації Харківської міської ради Харківської області Гвоздович А. І. щодо скасування його права власності на квартиру АДРЕСА_1 та зобов`язати поновити відповідний запис.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 25 липня 2019 року провадження у справі закрито.

Ухвала мотивована тим, що предметом спору є владні, управлінські рішення та дії, вчинені відповідачем як суб`єктом владних повноважень, а тому цей спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

ПостановоюХарківського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Московського районного суду міста Харкова від 25 липня 2019 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що вказаний спір підлягає розгляду в порядку адміністративногосудочинства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 25 липня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року, просив скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду у порядку цивільного судочинства.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження.

У грудні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані рішення є незаконними, ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушеннями норм процесуального права.

Державний реєстратор не перевірила наявність заборони на відчуження майна, чим порушила право позивача на володіння та користування своїм майном.

Оскарження реєстраційних дій є похідною вимогою від спору щодо майна, а саме належної йому квартири АДРЕСА_1 .

Позов спрямований на захист його майнових прав стосовно квартири, а тому має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Аргументи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).

Касаційна скарга у цій справі подана у жовтні 2019 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини

Суд апеляційної інстанції встановив, що ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25 липня 2019 рокупровадження у справі закрито.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 надав апеляційну скаргу безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Верховний Суд виходить з того, що при визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з частиною першою статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах.

Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовим є спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Таким чином, основними ознаками публічно-правового спору є наявність сторони - особи, що здійснює публічно владні функції, та особливого предмета спору, що виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою особою передбачених законом функцій.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

До компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Закривши провадження у справі, суди встановили наявність юрисдикції адміністративного суду щодо розгляду цього спору, вказавши, що заявлені вимоги стосуються правомірності вчинення державним реєстратором реєстраційних дій стосовно скасування права власності на спірну квартиру.

Верховний Суд з такими висновками судів погодитися не може з огляду на таке.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він зумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Публічно-правовим вважається, зокрема спір, у якому сторони правовідносин одна щодо іншої не є рівноправними, і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншій стороні певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо. Ці функції суб`єкт владних повноважень повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір. Так, до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник, зокрема, між двома суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній, відповідно, зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17, провадження № 12-58гс18.

Як на підставу позову ОСОБА_1 посилався на те, що 12 червня 2015 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Міссіяж О. А. 23 березня 2017 року Московський районний суд м. Харкова відкрив провадження у справі № 643/3144/17 за позовом керівника Харківської місцевої прокуратури № 4 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою, визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 04 грудня 2017 року в позові відмовлено. Постановою Апеляційного суду Харківської області від 02 травня 2018 року апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу та визнання спадщини відумерлою, ухвалено в цій частині нове рішення про задоволення вказаних вимог. Визнано недійсним договір купівлі-продажу, посвідчений 12 червня 2015 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Міссіяж О. А. (реєстровий № 2055), про продаж ОСОБА_2 ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 . Визнано спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_2 та складається з квартири АДРЕСА_1 , відумерлою. В іншій частині рішення місцевого суду залишено без змін. 07 вересня 2018 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження у справі. 29 жовтня 2018 року державний реєстратор прав на нерухоме майно департаменту реєстрації Харківської міської ради Харківської області Гвоздович А. І. скасувала право приватної власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 . Дії державного реєстратора щодо скасування його права власності на квартиру АДРЕСА_1 є незаконними, оскільки ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23 березня 2017 року накладено арешт на вказану квартиру, який на час проведення реєстраційних дій не знятий.

Позивач звернувся до суду та заявив позовні вимоги про визнання незаконними дій державного реєстратора та оскаржуваного рішення про скасування державної реєстрації права власності з метою захисту його права власності на квартиру.

Спірні правовідносини мають приватноправовий характер і виникли між сторонами щодо права власності на спірну квартиру. Спір про визнання незаконними дій державного реєстратора та скасування рішення про скасування державної реєстрації права власності на квартиру має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на майно іншою особою. Участь державного реєстратора як відповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні прав) не змінює цивільно-правового характеру спору.

Відповідні правові висновки викладено у постановахВеликої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, провадження № 11377апп18, від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18, провадження № 14-536цс18, від 04 квітня 2018 року у справі № 817/1048/16, провадження № 11-202апп18, від 29 січня 2019 року у справі № 813/1321/17, провадження № 11-1132апп18, від 06 лютого 2019 року у справі № 809/1018/17, провадження № 11-1220апп18, від 29 травня 2019 року у справі № 815/4063/15, провадження № 11-230апп19, від 21 серпня 2019 року у справі № 362/5657/17, провадження № 14-331цс19, від 02 квітня 2019 року у справі № 137/1842/16-а (провадження № 11-1506апп18).

Верховний Суд зауважує, що цей спір за предметним і суб`єктним критеріями має вирішуватися за правиламицивільного судочинства, оскільки пов`язаний із захистом права власності позивача на спірну квартиру, тому доводи касаційної скарги щодо юрисдикційної належності спору цивільному суду є обґрунтованими.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої та апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.

Згідно з частиною шостою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.

Перевіривши правильність застосування судами норм процесуального права, Верховний Суд вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, оскаржувані судові рішення скасувати, а справу передати до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись статтями 400, 406, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 25 липня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року скасувати, справупередати до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко