ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/1834/20 Номер провадження 22-ц/814/1791/20Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю. А. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Кривчун Т.О., Чумак О.В.,

За участю секретаря судового засідання: Ткаченко Т.І.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві матеріали цивільної справи за за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товарситва "Альфа-Банк" ро визнання кредитного договору недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 червня 2020 року про відмову в забезпеченні позовних вимог, постановлену без участі сторін під головуванням судді Іващенка Ю.А.,-

В С Т А Н О В И В:

24 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №501017376, укладений шляхом підписання Акцепту пропозиції на укладення угоди про надання кредиту №501017376 від 10 квітня 2018 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк». Також просила застосувати наслідки недійсності договору, а саме: зобов`язати позивача повернути в натурі 3987 грн. 75 коп., які відповідач одержав на виконання вказаного правочину.

Одночасно з позовом ОСОБА_1 звернулася з заявою, у якій просила забезпечити її позовні вимоги шляхом зупинення стягнення на підставі Договору про надання споживчого кредиту № 501017376, укладеного шляхом підписання акцепту пропозиції на укладення угоди про надання кредиту від 10 квітня 2018 року.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 червня 2020 року в задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним шляхом зупинення стягнення на підставі договору про надання споживчого кредиту №501017376 - відмовлено.

З даною ухвалою не погодилася заявник ОСОБА_1 та подала на неї апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою задовольнити заявлені нею вимоги у повному обсязі.

Апелянт вважає, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, які регулюють підстави, умови та порядок забезпечення позову.

Вказує на те, що з матеріалів справи вбачається, що між сторонами дійсно виник спір про право та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову у разі задоволення позовних вимог породжує звернення позивач з новим позовом, про повернення коштів, стягнутих на виконання кредитного договору.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Повідомлення про вручення поштового відправлення судової повістки про виклик в судове засідання ОСОБА_2 повернуто до суду апеляційної інстанції з відміткою адресат відсутній за вказаною адресою.

Відповідно до ч. 3 ст. 130 ЦПК України та п.99 1 Правил надання послуг поштового зв`язку, апелянт вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним кредитного договору.

У позовній заяві просила суд визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту №501017376, укладений шляхом підписання Акцепту пропозиції на укладення угоди про надання кредиту №501017376 від 10 квітня 2018 року між нею та ПАТ «Альфа-Банк». Також просила застосувати наслідки недійсності договору, а саме: зобов`язати позивача повернути в натурі 3987 грн. 75 коп., які відповідач одержав на виконання вказаного правочину, тобто наслідки недійсності оспорюваного правочину.

У заяві про застосування забезпечення позовних вимог шляхом зупинення стягнення на підставі договору про надання споживчого кредиту №501017376 від 10 квітня 2018 року, ОСОБА_1 вказувала на те, що існує гостра необхідність вжиття таких заходів, оскільки у подальшому на кошти позивача буде звертатися стягнення.

Відмовляючи у задоволенні заяви, місцевий суд виходив з того, що у заяві ОСОБА_1 фактично ставиться питання про вжиття заходів забезпечення позову, які за своїм змістом будуть наслідком у разі задоволення позовних вимог.

Вирішуючи питання правомірності такого висновку місцевого суду, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до п.п. 4,5,6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просила суд застосувати наслідки недійсності оспорюваного нею правочину та повернути сплачені нею кошти на виконання кредитного договору в сумі 3987 грн. 75 коп.

Окрім цього, відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 216 ЦПК України у разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги встановлені судом обставини справи, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що задоволення вимоги про застосування заходів забезпечення позовних вимог шляхом зупинення стягнення на підставі оспорюваного ОСОБА_1 правочину є тотожною щодо позовних вимог про визнання кредитного договору недійсним.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення вимог апелянта та скасування висновків місцевого суду.

Щодо обґрунтованості доводів апеляційної скарги.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості доводів апеляційної скарги, апеляційний суд також бере також до уваги також той факт, що апелянт не надала належних доказів у підтвердження того, що в результаті відмови зупинити стягнення за кредитним договором може бути утруднене виконання можливого сприятливого рішення в цій справі, ухваленого у майбутньому.

Доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли підтвердження в матеріалах справи та не спростували висновки місцевого суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для скасування ухвали Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 червня 2020 року про відмову в забезпеченні позовних вимог.

Оскільки апелянт відповідно до п. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору, а суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, судові витрати, пов`язані з переглядом ухвали в суді апеляційної інстанції необхідно віднести за рахунок держави.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 червня 2020 року про відмову в забезпеченні позовних вимог - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя : П.С. Абрамов

Судді: Т.О. Кривчун

О.В. Чумак