Справа № 466/5334/19 Головуючий у 1 інстанції: Федорова О.Ф.
Провадження № 22-ц/811/1481/20 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
Категорія справи:83
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,

за участю секретаря Сеньків Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Лазорка Ігоря Ігоровича , представника Головного управління Національної поліції у Львівській області, на рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 16 березня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, третя особа - Перша львівська державна нотаріальна контора, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття арешту з майна.

Позовні вимоги обгрунтовувалися тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки, ОСОБА_3 , і позивачка 27 травня 2019 року у відповідності до частини 3 статті 1268 ЦК України звернулася до П`ятої львівської державної нотаріальної контори із заявою № 946 про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 (в подаьшому - „спірна квартира").

У відповідь на заяву П`ята львівська державна нотаріальна контора повідомила позивачку про те, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є наявним арешт на спірну квартиру, а тому для отримання свідоцтва про право на спадщину на вказану квартиру їй необхідно зняти вказаний арешт.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна власником спірної квартири є ОСОБА_3 , однак щодо вказаного об`єкта нерухомого майна 14.06.2005 року Першою львівською державною нотаріальною конторою на підставі заяви ЖРЗПЗ 2916 від 14.06.2005 року Шевченківського РВ УМВС у Львівській області накладено арешт. При цьому заявником, Шевченківським РВ УМВС у Львівській області, власником спірної квартири невірно вказано ОСОБА_4 .

В той же час, мати позивачки, ОСОБА_3 , була власницею спірної квартири з 27 квітня 2004 року - на підставі Договору купівлі-продажу від 23 квітня 2004 року, реєстраційний № 1429, посвідченого приватним нотаріусом Мельничук Л.Г., про що містяться дані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

11 червня 2019 року на адвокатський запит від Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області отримано відповідь про те, що згідно бази даних ІІПС ОВС України інформація щодо арешту спірної квартири відсутня, оскільки матеріали ЖРЗПЗ №2916 від 14.06.2005 року в Шевченківському РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області зберігалися 5 років і у подальшому були знищеними.

06 серпня 2019 року позивачка звернулася до Шевченківського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області з проханням зняти арешт зі спірної квартири та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис від 14.06.2005 року за № 2084538 про арешт цієї квартири.

18 вересня 2019 року позивач отримала відповідь від Шевченківському РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області (лист № 9-27/01/43/11019 від 11.09.2019 року), якою не надано відповіді на поставлені запитання і лише вказано про припинення подальшого розгляду заяви позивачки, як такої, в якій відсутні ознаки кримінального правопорушення, але вбачаються ознаки цивільно-правових відносин.

19 вересня 2019 року позивачка звернулася із аналогічною заявою до відповідача, Головного управління Національної поліції у Львівській області, однак листом Шевченківського відділу поліції ГУ Національної поліції у Львівській області від 21 жовтня 2019 року її повторно було повідомлено про припинення подальшого розгляду її заяви, оскільки відсутні ознаки кримінального правопорушення, але вбачаються ознаки цивільно-правових відносин.

Таким чином, позивачка без жодної правової підстави позбавлена права прийняти спадщину та вільно вступити в права власниці спірної квартири, як спадкоємиці її матері за законом(а.с. 3-6).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Знято арешт з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис від 14.06.2005 за № 2084538 про арешт нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь ОСОБА_2 судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 1 536 грн. 80 копійок та витрати на правову допомогу у розмір 5 000 грн., а разом - 6 536 грн. 80 копійок (а.с. 173-180).

Дане рішення оскаржив представник відповідача.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вважає, що Головне управління Національної поліції у Львівській області „жодних зобов`язань перед відповідачем (?) не має. В жодні правовідносини не вступав. Станом на дату накладення арешту на майно (відповідача) як юридичної особи не існувало", а „правонаступництво від Шевченківського РВ ГУМВС України у Львівській області до ГУНП у Львівській області не передбачено жодним нормативним документом".

Інших доводів апеляційна скарга не містить (а.с. 187-189).

Представник апелянта, будучи своєчасно (12.08.2020 року) належним чином повідомленим про апеляційний розгляд справи 31.08.2020 року, в судове засідання не з`явився, однак 31.08.2020 року подав до суду клопотання про відкладення апеляційного розгляду справи - «у зв`язку з участю представника в іншому судовому засіданні».

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1), досліджуючи при цьому докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2), а частиною 2 статті 372 цього Кодексу встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Як вже зазначалося вище, про апеляційний розгляд справи 31.08.2020 року апелянт (Головне управління Національної поліції у Львівській області) був повідомленим ще 12.08.2020 року, а відтак у нього було достатньо часу для організації забезпечення свого представництва в судовому засіданні.

З урахуванням вищенаведених обставин колегія суддів вважає можливим апеляційний розгляд справи за відсутності представника апелянта - на підставі наявних у справі даних та доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

Судами встановлено, стверджується матеріалами справи, а також визнається самим відповідачем (не заперечується та не спростовується) той факт, що саме за заявою начальника УКР ЛМУ УМВС України у Львівській області підполковника міліції Луценка Б.Б. від 14.06.2005 року на адресу завідувача Першою львівською державною нотаріальною конторою згаданою нотаріальною конторою на спірну квартиру було накладено арешт (а.с. 74-77, 88-91).

Матеріали справи містять копії адвокатських запитів представника позивачки на адресу Головного управління Національної поліції у Львівській області (відповідача) та Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області у яких детально викладено причини проблеми позивачки ОСОБА_2 , в результаті яких остання позбавлена можливості прийняти спадщину після смерті її матері, суть прохальної частини яких зводиться до зняття арешту зі спірної квартири, який (як вже зазначалося вище) було накладено за заявою начальника УКР ЛМУ УМВС України у Львівській області підполковника міліції Луценка Б.Б. від 14.06.2005 року (а.с. 23-26, 92).

Тобто, як вбачається з вищенаведеного, позивачкою тривалий час вживалися заходи для позасудового вирішення питання зняття арешту з квартири.

В той же час, відповіді на ці адвокатські запити з Шевченківського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області колегія суддів розцінює, як класичні «відписки», оскільки такі не містять жодної інформації по суті викладеного у адвокатських запитах (а.с. 30, 96).

І вже на запит суду Шевченківський відділ поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області надіслав копію Актів про знищення справ, картотек, журналів, нормативних актів, зі змісту яких вбачається, що матеріали, які слугували підставою для звернення у червні 2005 року начальника УКР ЛМУ УМВС України у Львівській області підполковника міліції Луценка Б.Б. до Першої львівської державної нотаріальної контори про накладення арешту на спірну квартиру, ще у січні 2011 року знищені у зв`язку з закінченням встановлених строків їх зберігання (а.с. 116-118).

Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Безспірним є те, що наявність спірної квартири під арештом без жодних на те правових підстав унеможливлює право позивачки на прийняття спадщини після смерті матері, що порушує її права та законні інтереси.

Спроби позивачки вирішити це питання з відповідачем в позасудовому порядку успіху не мали не з її вини.

За наведених обставин єдиним способом захисту порушених прав та законних інтересів позивачки стосовно спірної квартири є її звернення до суду з відповідним позовом.

Матеріалами справи стверджується, що відповідачу про позов до нього стало відомо щонайпізніше 18 липня 2019 року (а.с. 51).

Справа перебувала в провадженні суду першої інстанції майже 9 місяців, судом по справі було проведено ряд судових засідань (а.с. 65, 98, 123, 137, 150), однак відповідач, будучи належним чином повідомленим про ці судові засідання (а.с. 51, 79, 106, 121, 143, 158, 165), явку свого представника в жодне судове засідання не забезпечив та взагалі відзиву на позов не подав.

Частиною 2 ст. 356 ЦПК України встановлено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення або ухвали (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, та (або) неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необгрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин та (або) неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин тощо); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обгрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (п.п. 5 і 6).

Всі доводи апеляційної скарги зводяться до того, що Головне управління Національної поліції у Львівській області не є належним відповідачем по даній справі, оскільки його до 2015 року не існувало, а «всі штати апарату та структурних підрозділів ГУМВС України у Львівській області скасовано», а їхніх працівників - звільнено.

В той же час, як міліція (до часу її ліквідації), так і національна поліція (з часу її створення), входили та входять в структуру Міністерства внутрішніх справ України, структурним підрозділом якого у Львівській області станом на 2005 рік (час накладення арешту на спірну квартиру) було Управління МВС України у Львівській області, а станом на даний час є Головне управління Національної поліції у Львівській області (відповідач).

Як стверджується матеріалами справи, звернення зі структурного підрозділу міліції МВС України з приводу накладення арешту на спірну квартиру у 2005 році мало місце у зв`язку з розслідуванням цим підрозділом кримінальної справи.

Головне управління Національної поліції у Львівській області, як відповідач по даній цивільній справі, а також - як структурний підрозділ МВС України, який прийняв до розслідування всі кримінальні справи від структурних підрозділів міліції при її ліквідації і займається розслідуванням переважної більшості кримінальних справ на даний час, не назвав суду юридичну особу, яка (на його думку) мала б бути належним відповідачем по даній справі.

Так само, як і не вжив жодних заходів для вирішення питань, які є предметом позовних вимог, в позасудовому порядку.

Відтак, доводи апеляційної скарги про «неналежність» відповідача до уваги прийматися не можуть.

А інших доводів апеляційна скарга не містить.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Лазорка Ігоря Ігоровича , представника Головного управління Національної поліції у Львівській області, залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 16 березня 2020 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 31 серпня 2020 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Крайник Н.П.

Шеремета Н.О.