Справа № 161/7242/15-ц
Провадження № 2-с/161/20/20
У Х В А Л А

27 серпня 2020 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

В складі головуючого судді Івасюти Л.В.

з участю секретаря судового засідання Мельничук Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу, виданого за заявою стягувача державного комунального підприємства «Луцьктепло» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги по теплопостачанню з ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

До Луцького міськрайонного суду Волинської області 24.07.2020р. надійшла заява ОСОБА_1 про скасування судового наказу від 15 травня 2015 року, виданого за заявою стягувача - державного комунального підприємства «Луцьктепло» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги по теплопостачанню з ОСОБА_1 .

Зазначає, що 23 липня 2020 року вона дізналась від старшого державного виконавця Першого ВДВС у м.Луцьку Західного МУ МЮ (м.Львів) про наявність судового наказу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 травня 2015 року, про стягнення з неї на користь ДКП «Луцьктепло» заборгованості за надані послуги по теплопостачанню за адресою: АДРЕСА_1 , в розмірі 6980,75 грн., інфляційних нарахувань в сумі 1418,07 грн., трьох відсотків річних в розмірі 287,76 грн., а також стягнення 121,80 грн. понесених судових витрат у справі.

Вважає, що заявлені стягувачем вимоги є необґрунтованими та спірними, а тому судовий наказ № 161/7242/15-ц Луцького міськрайонного суду Волинської області від 15 травня 2015 року підлягає до скасування.

Посилається на те, що вона не є споживачем послуг з теплопостачання, що надаються за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки її було виселено з вказаного житлового приміщення, на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.02.2005р. Знятись з реєстрації за колишнім місцем проживання вона не мала змоги, через відсутність у неї будинкової книги. 31.08.2016р. вона зареєструвалась за місцем свого фактичного проживання у квартирі АДРЕСА_2 , співвласницею якої вона є з 15.09.1998р.

Зазначені обставини підтверджуються свідоцтвом про право власності на житло від 10.09.1998р., будинковою книгою на квартиру АДРЕСА_2 , а також відміткою в паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 .

З моменту її виселення, на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.02.2005р. із квартири АДРЕСА_3 , вона втратила право щодо володіння, користування та розпорядження зазначеним майном. Відтак, з 23.02.2005р., перестала бути споживачем комунальних послуг, які постачаються в квартиру АДРЕСА_3 , в зв`язку з чим просить скасувати вищевказаний судовий наказ.

Крім того, просить поновити процесуальний строк для подання заяви про скасування судового наказу, оскільки вважає, що пропустила його з поважних причин.

Про винесений щодо неї судовий наказ від 15.05.2015р. у справі №161/7242/15-ц їй раніше не було відомо, в зв`язку з тим, що на адресу її фактичного місця проживання ( АДРЕСА_4 ) він не надсилався. Копію оскаржуваного судового наказу вона не отримувала. Про його існування дізналась 24.07.2020р.

Посилаючись на наведене, заявник просить суд скасувати судовий наказ Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі №161/7242/15-ц від 15 травня 2015 року, одночасно просить поновити строк звернення до суду із вищевказаною заявою.

Вивчивши заяву про скасування судового наказу, матеріали справи, суд установив таке.

Як слідує із змісту ч. 1 ст. 170 ЦПК України, боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Заявник просить в заяві поновити строк звернення до суду із заявою про скасування судового наказу. В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду із заявою про скасування судового наказу покликається на те, що копію даного судового наказу вона не отримувала. Про його існування дізналась 24.07.2020р., про що зазначено в розділі 4 п. 4.1 заяви. Із змістом судового наказу вона ознайомилась на сайті «Єдиний державний реєстр судових рішень» за посиланням: http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/44191246.

Разом з тим, у матеріалах справи є докази, які підтверджують передбачене чинним законодавством надіслання боржникові копії судового наказу. Пропущений заявником строк для звернення до суду із заявою про скасування судового наказу є тривалим. Крім того, суд не знаходить поважних причин пропуску строку для звернення до суду із заявою про скасування судового наказу .

Відповідно ч. 2 ст. 171 ЦПК України, заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Як випливає з матеріалів справи, 15 травня 2015 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_5 в користь стягувача державного комунального підприємства «Луцьктепло» заборгованості за надані послуги по теплопостачанню в розмірі 6980,75грн., інфляційних нарахувань в сумі 1418,07грн., трьох відсотків річних в розмірі 287,76 грн., а також стягнення 121,80грн. понесених судових витрат по справі.

Із змісту заяви про скасування судового наказу слідує, що заявник звернувся в суд 24 липня 2020 року, тобто з пропуском встановленого чинним законодавством строку звернення в суд із заявою про скасування судового наказу.

Згідно довідки з місцевого обчислювального центру від 23.12.2014р. ОСОБА_1 , була зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 , разом з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як випливає з розрахунку нарахувань і оплати за послуги з теплопостачання по особовому рахунку особи, зареєстрованої за адресою : АДРЕСА_1 , заборгованість з 01.08.2012р. по 31.02.2015р. за опалення становить 5311,88 грн., за гарячу воду 1668,87 грн., індекс інфляції становить 1418,07 грн., три відсотки річних -287,76грн.

З копії аркушів паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , вбачається, що заявник була зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 , з 12.07.2003р. по 31.08.2016р.

У матеріалах заяви, відсутні докази на підтвердження непроживання заявника ОСОБА_1 за місцем реєстрації , а саме: АДРЕСА_1 , з 01.08.2012р. по 31.02.2015р. Рішення суду про виселення від 23 лютого 2005 року не є беззаперечним доказом не проживання заявника за вищевказаною адресою.

Таким чином, суду не надано достовірних та належних доказів відсутності ОСОБА_1 , за місцем її реєстрації з 01.08.2012р. по 31.02.2015р. (період нарахування заборгованості за послуги з теплопостачання), на що посилається заявник у заяві про скасування судового наказу.

Як випливає з матеріалів справи, судовий наказ Луцьким міськрайонним судом Волинської області видано 15 травня 2015 року, в той час як заявник подала суду заяву про ознайомлення з матеріалами справи щодо видачі судового наказу та заяву про його скасування 24.07.2020р.

Щодо визначення поважності причин пропуску строку звернення до суду, необхідно зазначити про те, що на законодавчому рівні не регламентовано, які причини є поважними, а які ні, а тому, відповідно, вирішення цього питання знаходиться у виключній компетенції суду.

А тому, з мотивів неподання заявником детальних пояснень поважності пропуску строків звернення в суд, належних доказів (документів, які це підтверджують), суд не знаходить підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.

За змістом пунктів 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270, у разі невручення рекомендованого листа з позначкою "Судова повістка" з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причин невручення. Поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі, зокрема, закінчення встановленого строку зберігання.

Як випливає із змісту положень ЦПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення документів в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.

Отже, у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Водночас суд зазначає, що за змістом статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.

Відтак неотримання поштової кореспонденції могло бути зумовлене не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції. Сам лише факт неотримання заявником поштової кореспонденції, яку суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав за належною адресою та яка поверталася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною для пропуску процесуального строку понад три роки (судовий наказ було надіслано Луцьким міськрайонним судом Волинської області на адресу боржника ОСОБА_1 26 травня 2015 року, вих. №16802. (а.с.9)

Аналогічна практика міститься у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2018 року (справа № 921/6/18).

За таких обставин, зважаючи на те, що заявником не доведено, що строк звернення до суду нею пропущено з поважних причин, а тому підстави для його поновлення відсутні.

Отже, заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу у справі №161/7242/15-ц слід повернути.

Керуючись ст. ст.161, 170, 258-261, 353-355 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу від 15 травня 2015 року, виданого за заявою стягувача - державного комунального підприємства «Луцьктепло» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги по теплопостачанню з ОСОБА_1 повернути.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з моменту її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В. Івасюта