ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6051/20 Справа № 932/663/20 Суддя у 1-й інстанції - Литвиненко І. Ю. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом, у якому прохала стягувати на її користь з ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі, у розмірі 6000 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 1-2).

В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що відповідач є батьком її малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на їх утриманні не надає. Прохає суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання їх малолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2020 року позов задоволено частково та ухвалено щомісяця стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі, у розмірі 2218 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 21 січня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі, у розмірі 1779 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 21 січня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. У задоволенні позовних вимог в іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання стосовно судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач зобов`язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Проте відповідач регулярної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Оскільки відповідач не в змозі сплачувати вказану позивачкою суму аліментів, оскільки розмір його заробітної плати становить 4800 грн на місяць. Через це, суд дійшов висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі, у розмірі прожиткового мінімуму на дитину від 6 до 18 років, яка складає 2218 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 21 січня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі, у розмірі прожиткового мінімуму на дитину до 6 років, яка складає 1779 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 21 січня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути гарантований розмір аліментів (33%) з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2020 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Так, судом встановлено, що сторони від шлюбу мають малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 3), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 4). Діти мешкають із позивачкою, відповідач матеріальну допомогу на їх утримання надає нерегулярно. Аліменти в розмірі, зазначеному позивачем, відповідач сплачувати не може, оскільки його дохід, відповідно до наданих суду документів, не дозволяє сплачувати аліменти у розмірі 6000 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, районний суд обґрунтовано виходив того, що відповідач зобов`язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Проте відповідач регулярної матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Оскільки відповідач не в змозі сплачувати вказану позивачкою суму аліментів, оскільки розмір його заробітної плати становить 4800 грн. на місяць. Через це, суд дійшов висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі, у розмірі прожиткового мінімуму на дитину від 6 до 18 років, яка складає 2218 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 21 січня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі, у розмірі прожиткового мінімуму на дитину до 6 років, яка складає 1779 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 21 січня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, суд першої інстанції, правильно застосувавши наведенні вище положення СК України, на підставі доказів, поданих сторонами, дійшов правильного висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітніх дітей у твердій грошовій сумі.

Посилання апелянта на те, що судом не враховано матеріальне становище відповідача, які б свідчили про те, що він має можливість сплачувати аліменти в розмірі 3 997 грн. щомісячно, а тому вказаний розмір є завищеним, колегія суддів не приймає до уваги.

Вказані апелянтом обставини не є підставами для зміни рішення районного суду, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів того, що він не має змоги сплачувати аліменти на умирання дітей у визначеному судом розмірі.

Доводи апеляційної скарги про те, що на його утриманні знаходиться пристаріла матуся, яка постійно хворіє та два рази на рік потребує перебування на стаціонарному лікуванні, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки на підтвердження вказаних обставин відповідач ні до суду першої інстанції, так і до суду апеляційної інстанції доказів не надав.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

Т.Р. Куценко