ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 серпня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 742/343/20

Головуючий у першій інстанції - Павлов В. Г.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/800/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,

сторони: позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ТДВ «Страхова компанія «Київ РЕ»,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 березня 2020 року (місце ухвалення - м. Прилуки, повний текст рішення виготовлений 31.03.2020) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТДВ «Страхова компанія «Київ РЕ» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ТДВ «Страхова компанія «Київ РЕ» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обгрунтування позову посилався на те, що 31.07.2019 в м. Прилуки за участі автомобілів позивача та відповідача ОСОБА_2 сталася ДТП в результаті якої автомобільний транспорт позивача отримав механічні пошкодження. Обставини ДТП та вина відповідача ОСОБА_2 підтверджуються постановою Прилуцького міськрайонного суду від 19.08.2019.

Позивач посилається, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність винної особи відповідача ОСОБА_2 була застрахована у ТДВ «Страхова компанія «Київ РЕ». З метою повідомлення про ДТП та подання заяви про страхове відшкодування позивач звернувся до ТДВ «Страхова компанія «Київ РЕ» за місцем його знаходження, проте страховик не був виявлений. На неодноразові телефонні дзвінки також ніхто не відповідав на підставі чого позивач звернувся до МТСБУ з приводу порядку отримання виплати страхового відшкодування від страховика на що отримав відповідь, що ТДВ «Страхова компанія «Київ РЕ» позбавлено ліцензії, і рекомендовано направити страховику поштовою кореспонденцією заяву про виплату страхового відшкодування. Проте, повідомлення страховика про страховий випадок виявилося неможливим, оскільки направлена поштова кореспонденція повернулася неврученою.

Позивачем для визначення розміру збитків було проведено автотоварознавче дослідження автомобіля за що були понесені відповідні витрати.

Крім того, в позові ОСОБА_1 в обгрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди посилається на те, що після ДТП відповідач ОСОБА_2 відмовився добровільно відшкодувати завдану шкоду, в результаті пошкодженого автомобіля сім`я позивача залишилася без засобу для пересування, позивач позбавлений можливості добиратись за місцем роботи та вирішувати повсякденні питання, що змушує прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

З урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_1 у позові просив стягнути з ТДВ «Страхова компанія «Київ РЕ» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування завданої майнової шкоди у сумі 33 533, 38 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача грошові кошти у сумі 50 434, 51 грн в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди, та 10 000, 00 грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди. Стягнути з відповідачів судові витрати пов`язані з розглядом справи.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТДВ «Страхова компанія «Київ РЕ» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено частково. Стягнуто з ТДВ «Страхова компанія «Київ РЕ» на користь ОСОБА_1 31 833, 38 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, 3 248 грн в рахунок відшкодування судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, 1326, 81 грн в рахунок відшкодування судових витрат.

Рішення суду обґрунтовано наявністю підстав для задоволення вимог до ТДВ «Страхова компанія «Київ РЕ», враховуючи доведеність вини відповідача ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, цивільно-правова відповідальності, як власника наземного транспортного засобу застрахована, та враховуючи висновок авто-товарознавчого дослідження автомобіля «Skoda Octavia Tour» вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 38 707,89 грн, за вирахуванням ПДВ у вартості матеріалів, робіт та складових становить 4 874,51 грн та розміру франшизи 2000 грн. Оскільки факт пошкодження внаслідок ДТП автомобіля позивача знайшов підтвердження, позивач тривалий час був позбавлений можливості вести звичний спосіб життя, вільно користуватись автомобілем, внаслідок не відшкодування в добровільному порядку шкоди, у відповідності до ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується особою, яка була визнана винною у ДТП, що дає підстави для задоволення частково позову у цій частині на суму 3000 грн з відповідача ОСОБА_2 . У задоволенні решти вимог до ОСОБА_2 було відмовлено, враховуючи, що вартість відновлювального ремонту, на яку посилається позивач, визначена без урахування коефіцієнту фізичного зносу, що унеможливлює його врахування до загальної вартості матеріального збитку.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції від 31.03.2020 в частині вирішення вимоги про стягнення з ТДВ «СК «Київ РЕ» страхового відшкодування в рахунок відшкодування матеріальної шкоди за наслідками ДТП, стягнувши на користь ОСОБА_1 33 533, 38 грн.

Змінити рішення в частині вирішення вимоги про стягнення з ОСОБА_2 грошового еквівалента завданої моральної шкоди, стягнувши на користь ОСОБА_1 10 000 грн в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Скасувати рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення завданої майнової шкоди, та ухвалити нове рішення в цій частині, стягнувши на користь ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 50 434,51 грн в рахунок відшкодування завданої позивачу майнової шкоди. Змінити рішення в частині розподілу судових витрат.

В обгрунтування апеляційної скарги заявник посилається на незаконність та необґрунтованість судового рішення, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального та неправильно застосовано норми матеріального права.

За доводами скарги суд першої інстанції відніс понесені позивачем витрати у сумі 1700 грн на проведення автотоварознавчого дослідження до судових витрат, що є неправильним застосуванням норм матеріального права, та не є судовими витратами в розумінні положень ст.ст. 133, 139 ЦПК України, а є зобов`язанням страховика з відшкодування таких витрат.

У скарзі заявник посилається, що згідно висновку експерта в результаті пошкодження автомобіля позивачу завдано реальних збитків у розмірі 82 267, 98 грн, тобто у розмірі необхідних затрат на його відновлення. Страховик має відшкодувати страхове відшкодування з урахуванням зносу, франшизи та податку на додану вартість і згідно розрахунку з страховика судом стягнуто 31833,38 грн. Виходячи з цього на ОСОБА_2 , як на винну особу у завданні шкоди, покладається обов`язок для повного відшкодування завданих позивачу збитків сплатити різницю між реальними збитками і страховим відшкодуванням, що становить 50 434,51 грн, куди включається франшиза 2000 грн, а також розмір податку на додану вартість 4 874,51 грн, які не виплачується страховиком згідно норм матеріального права.

В обгрунутвання незаконності судового рішення в частині часткового стягнення моральної шкоди заявник посилається на те, що суд не дав належної оцінки доводам позивача та помилково прийшов до висновку в частині відшкодування завданої моральної шкоди у сумі 3000,00 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить суд залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. З вимогами апеляційної скарги не погоджується, вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що оскільки ТДВ «СК «Київ РЕ» вимоги п.34.2 ст. 34 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не були виконані, то витрати позивача підлягають відшкодуванню з страхувальника в повному обсязі, разом з тим витрати по залученню експерта у розмірі 1700 грн, правомірно стягнуто як судові витрати. У відзиві ОСОБА_2 не погоджується з вимогами в апеляційній скарзі про стягнення з останнього на користь позивача майнової шкоди у розмірі 50 434,51 грн згідно висновку експерта № 072/19 від 27.08.2019 з якого вбачається, що вартість відновлювального ремонту КТЗ визначалась у відповідності до технологічних вимог заводу-виробника без урахування коефіцієнту фізичного зносу, та вважає, що ця обставина унеможливлює врахування до загальної вартості матеріального збитку. Крім того, позивачем не доведено глибини завданих душевних страждань, недоведено належними та допустимими доказами як негативного впливу на здоров`я, так і тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Вважає, що вимога про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000 грн є необґрунтованою та не співмірною з ступенем вини особи, винної у ДТП.

На виконання вимог ст. 361 ЦПК України учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу від відповідача ТДВ «СК «Київ РЕ» до суду подано не було.

Чернігівським апеляційним судом копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи неодноразово направлялись на зареєстроване місцезнаходження юридичної особи ТДВ «СК «Київ РЕ»: 03680, м. Київ, вул. Анрі Барбюса, 13-Б, яка зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, проте судова поштова кореспонденція повернулася не врученою.

Крім того, 27.05.2020 о 14-55 год. на електронну адресу ТДВ «СК «Київ РЕ» судом апеляційної інстанції було направлено копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи (а.с. 118).

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (п. 1 ч. 7 ст. 128 ЦПК України).

Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України).

Судова повістка юридичній особі направляється за її місцезнаходженням або за місцезнаходженням її представництва, філії, якщо позов виник у зв`язку з їхньою діяльністю (ч. 10 ст. 128 ЦПК України).

Крім того, судом враховано, що Законом України від 30.03.2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ XII «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту:

«Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 р. № 211, від 02.04.2020 р. № 255, від 21.05.2020 р. №392, від 22.04.2020 р. № 291 на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 24 квітня 2020 року, та продовжено до 31 липня 2020 року.

18.06.2020 Верховною Радою України прийнято Закон «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України для запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» (законопроєкт № 3383).

Законом удосконалено норми Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України в частині перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України для запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Законом визначено можливість суду за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у випадках наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених кодексом), поновлювати строки, встановлені у статтях вищезазначених процесуальних кодексів, а також продовжувати процесуальні строки, які встановлені законом чи судом, на строк дії карантину.

Законом для усунення прогалин законодавства та удосконалення норм ГПК України, ЦПК України та КАС України розширено перелік статей, які стосуються поновлення процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України для запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Прикінцевими та перехідними положеннями Закону передбачено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до п. 4 Прикінцевих положень ГПК України, п. 3 Прикінцевих положень ЦПК України, пункту 3 Прикінцевих положень КАС України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у випадках наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими Кодексами), мають право на продовження процесуальних строків на підставах, встановлених цим Законом.

Як вбачається, будь-яких клопотань щодо продовження строку у визначений процесуальним законом строк до суду апеляційної інстанції ТДВ «СК «Київ РЕ» не було подано, крім того строк щодо подання такої заяви минув.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що згідно постанови Прилуцького міськрайонного суду від 19.08.2019 ОСОБА_2 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340 грн (а.с. 14).

Встановлено, що 31.07.2019 ОСОБА_2 , керував автомобілем «Sitroen Berlingo», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Київській в м. Прилуки, та виконуючи поворот ліворуч не впевнився, що це буде безпечно та не надав перевагу в русі «Skoda Octavia Tour», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутному напрямку, в результаті зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги 10.4 ПДР України.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , власником автомобіля «Skoda Octavia Tour», д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 (а.с. 12).

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Sitroen Berlingo», д.н.з. НОМЕР_4 , застрахована в ТДВ «Страхова компанія «Київ РЕ». Ліміт страхової відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 100 000 грн; за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 200 000 грн; розмір франшизи становить - 2 000 грн (а.с. 15).

01.08.2019 ОСОБА_2 повідомив ТДВ «СК «Київ Ре» про дорожньо-транспортну пригоду, яка відбулася 31.07.2019 за участі автомобілів сторін (а.с. 72-73).

Матеріали справи містять письмову заяву ОСОБА_1 про страхове відшкодування, яка була направлена поштовою кореспонденцією на адресу ТДВ «Страхова компанія «Київ РЕ», в якій ОСОБА_1 повідомляв страховика про дорожньо-транспортну пригоду за участі його автомобіля з транспортним засобом позивача по справі (а.с. 37-39). Проте, вказана заява повернулась не врученою, з відміткою «вибули».

Згідно висновку експерта № 072/19 від 27.08.2019 за результатами автотоварознавчого дослідження автомобіля «Skoda Octavia Tour», д.н.з. НОМЕР_2 , вартість відновлювального ремонту у відповідності до технологічних вимог заводу-виробника становить 82 267, 89 грн; вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 38 707, 89 грн; вартість матеріального збитку, завданого позивачеві в результаті пошкодження автомобіля становить 38 707, 89 грн (а.с. 22-35).

Вартість експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля «Skoda Octavia Tour», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 1 700 грн, що вбачається з акту прийому-передачі наданих послуг від 27.08.2019 (а.с. 36).

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку, що наявні підстави для задоволення вимог до ТДВ «Страхова компанія «Київ РЕ», враховуючи доведеність вини відповідача ОСОБА_2 у вчиненні ДТП, цивільно-правова відповідальності, як власника наземного транспортного засобу застрахована, та враховуючи висновок авто-товарознавчого дослідження автомобіля «Skoda Octavia Tour» вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 38 707,89 грн, за вирахуванням ПДВ у вартості матеріалів, робіт та складових, яка становить 4 874,51 грн та розміру франшизи 2000 грн. Оскільки факт пошкодження внаслідок ДТП автомобіля позивача знайшов підтвердження, позивач тривалий час був позбавлений можливості вести звичний спосіб життя, вільно користуватись автомобілем, внаслідок не відшкодування в добровільному порядку шкоди, у відповідності до ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується особою, яка була визнана винною у ДТП, що дає підстави для задоволення частково позову у цій частині на суму 3000 грн з відповідача ОСОБА_2 . Решта вимог до ОСОБА_2 була не задоволена, враховуючи, що вартість відновлювального ремонту на яку посилається позивач визначена без урахування коефіцієнту фізичного зносу, що унеможливлює його врахування до загальної вартості матеріального збитку.

Рішення суду в частині задоволених позовних вимог сторонами не оскаржується та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 186/1743/15-ц, яка, зокрема зазначає, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду у даній справі лише в частині не задоволених позовних вимог.

З висновками суду першої інстанції в частині не задоволення вимог позивача до ОСОБА_1 частково не погоджується суд апеляційної інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Вказані висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).

З врахуванням наведеного є необгрунтованим висновок суду першої інстанції в частині не задоволення вимог до ОСОБА_2 . При визначенні розміру завданої майнової шкоди слід керуватися зібраними у справі доказами, зокрема висновком експерта № 072/19 від 27.08.2019 за результатами автотоварознавчого дослідження автомобіля «Skoda Octavia Tour», д.н.з. НОМЕР_2 , вартість відновлювального ремонту у відповідності до технологічних вимог заводу-виробника становить 82 267, 89 грн; вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 38 707, 89 грн; вартість матеріального збитку, завданого позивачеві в результаті пошкодження автомобіля становить 38 707, 89 грн (а.с. 22-35).

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком про відсутність підстав для задоволення вимог на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 суми ПДВ у вартості матеріалів, робіт у сумі 4874,51 грн. за наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

У постанові від 28.02.2018 Верховний суд у справі № 757/22706/15-ц (провадження № 61-4507св18) дійшов висновку, що у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлювального ремонту на суму, що включає ПДВ, в межах суми страхового відшкодування. У разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілим, а спрямовуються на придбання у платника ПДВ послуг з ремонту, заміщення, відтворення застрахованого об`єкта, які мають бути використані в процесі його ремонту, то розрахунок суми виплати на таке придбання здійснюється з урахуванням сум ПДВ, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком.

Тобто, позивач не позбавлений можливості звернутися до страховика з вимогою про повернення ПДВ у разі здійснення ремонту пошкодженого автомобіля за умови надання документів про оплату запчастин/ремонту на суму, що включає ПДВ.

Отже, є необгрунтованими доводи апеляційної скарги щодо помилковості висновків суду першої інстанції щодо не задоволення вимог ОСОБА_1 на суму визначеного ПДВ 4874,51 грн з ОСОБА_2 .

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодування).

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України).

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк (пункт 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу (пункт 2.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика)).

Відповідно до пункту 2.4 указаної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).

Отже, страховик ТДВ СК «Київ РЕ», який здійснив страхування цивільно-правової відповідальності ОСОБА_2 , який є винуватцем ДТП, за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є відповідальною особою за завдані збитки, а саме відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому законом.

Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092).

Якщо для відновлення пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-760цс15. Разом з тим, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції не врахував, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.

Якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку.

З указаного вбачається, що, ухвалюючи оскаржуване судове рішення про відшкодування майнової шкоди, завданої пошкодженням автомобіля, суд з огляду на підстави та зміст позовних вимог не врахував принцип повного відшкодування шкоди.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Верховний Суд в оцінці обставин справи виходить з того, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Таким чином, помилковим є висновок суду першої інстанції, щодо не обгрунтованності вимог з посиланням на визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ у відповідності до технологічних вимог заводу-виробника без урахування коефіцієнту фізичного зносу /п.1 висновку експерта/, що унеможливлює його врахування до загальної вартості матеріального збитку.

Як вбачається з п. 2 мотивувальної частини висновку експерта № 072/19 від 27.08.2019 за результатами автотоварознавчого дослідження автомобіля «Skoda Octavia Tour», д.н.з. НОМЕР_2 , вартість нових складників, що підлягають заміні під час ремонту складає 63492,91 грн, решту суми складають вартості відновлювальних робіт - 9460,8 грн та вартість лакофарбових та інших матеріалів - 9314,18 грн, загальна сума вартість відновлювального ремонту у відповідності до технологічних вимог заводу-виробника становить 82 267, 89 грн(а.с. 28).

Спростовуються і матеріалами справи висновки суду першої інстанції щодо не заявлення вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 франшизи, як вбачається з позовної заяви (а.с. 7) до загальної суми до стягнення з відповідача -1 позивач зазначив про включення розміру франшизи, яка не підлягає стягненню з страховика.

Отже, рішення в цій частині підлягає скасуванню з постановленням судом апеляційної інстанції рішення про задоволення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 частково на суму 45560,00 грн (82267,89 грн (вартість відновлювального ремонту) - 31833,38 грн (розмір страхового відшкодування) - 4874,51грн (ПДВ)), яка є різницею між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодування).

Проте, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції доводи апеляційної скарги, що суд не дав належної оцінки доводам позивача та помилково прийшов до висновку в частині відшкодування завданої моральної шкоди у сумі 3000,00 грн.

Моральна шкода - це втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до частини першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини,зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Зменшуючи розмір відшкодування моральної шкоди заподіяної ОСОБА_1 внаслідок пошкодження його майна з вини ОСОБА_2 , суд першої інстанції врахував ступінь вини відповідача, глибину фізичних та душевних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, та із застосуванням вимог розумності і справедливості, дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача на відшкодування моральної шкоди 3000,00 грн, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 правильних висновків суду у цій частині не спростовують.

Щодо доводів апеляційної скарги про наявність помилки та зазначення у рішенні суду ТОВ СК «Київ РЕ» замість ТДВ СК «Київ РЕ», оскільки суд першої інстанції не позбавлений можливості виправити таку помилку у порядку ст. 269 ЦПК України, якою передбачено виправлення описок та арифметичних помилок у судовому рішенні.

Також слід зазначити, що відповідно до п.п. 34.2., 34.3. ст. 34 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Згідно Акту прийому-передачі наданих послуг від 27.08.2019 ОСОБА_1 прийняв та оплатив послуги суб`єкта оціночної діяльності СПД (експерт-автотоварознавець) ОСОБА_3 за експертне автотоварознавче дослідження автомобіля Skoda Octavia Tour, р.н.з. НОМЕР_2 1700 грн без ПДВ, що підтверджується оригіналом квитанції від 22.08.2019 (а.с. 124).

В апеляційній скарзі заявник посилається на те, що суд першої інстанції відніс понесені позивачем витрати у сумі 1700 грн на проведення автотоварознавчого дослідження до судових витрат, що є неправильним застосуванням норм матеріального права, та не є судовими витратами в розумінні положень ст.ст. 133, 139 ЦПК України, а є зобов`язанням страховика з відшкодування таких витрат.

Ч. 1 ст. 106 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

Проте, таке твердження заявника є помилковим, оскільки відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про стягнення з ТДВ «Страхова компанія «Київ РЕ»1700 грн витрат по залученню експерта, про що зазначено в судовому рішенні.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи задоволення апеляційної скарги частково, рішення суду підлягає зміні і в частині розподілу судових витрат, а саме збільшення стягнення з 276,81 грн до 479,80 грн судового збору та з 1050,00 грн до 1820,00 грн витрат на правову допомогу на користь позивача ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , з врахуванням задоволення частини вимог про відшкодування матеріального збитку на користь позивача

З врахуванням задоволення апеляційної скарги частково з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути у відшкодування судового збору розмірі 1079,52 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (78%), з суми належного до сплати судового збору 1384, 01 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 375, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 31 березня 2020 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди та змінити в частині розподілу судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 45 560,00 грн в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди.

Збільшити розмір стягнутого з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з 1326,81 грн до 2299,80 грн в рахунок відшкодування судових витрат.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) у відшкодування судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції 1079,52 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 17.08.2020.

Головуючий Судді :