ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 серпня 2020 року

м. Харків

справа № 643/106781/15

провадження № 22ц/818/546/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретарів - Огар І.В., Кравченко О.О.,

імена (найменування сторін):

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,

представники позивача - Жила Павло Сергійович, Камінська Марина Ігорівна,

відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представники відповідачів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_5 - представника - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 - представника ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2018 року в складі судді Ференчук О.В.,

у с т а н о в и в:

В червні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») в особі свого представника Жили Павла Сергійовича звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 28 лютого 2008 року укладено кредитний договір № СM-SМЕ 703/58/2008, відповідно до умов якого Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк (далі - ПАТ «ОТП Банк»), надало ОСОБА_1 кредит в розмірі 51 000,00 доларів США, які останній зобов`язувався повернути до 20 лютого 2018 року та щомісячно сплачувати кредит та проценти за користування кредитом у розмірі FIDR + 5,0% річних.

18 березня 2008 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором укладено договір іпотеки № РM-SМЕ 703/58/2008, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , належна на праві власності ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 26 грудня 2006 року згідно з рішенням Виконавчого комітету Харківської районної ради м. Харкова від 14 листопада 2006 року № 396/89, зареєстрованого Комунальним підприємством 21 лютого 2007 року за реєстровим № 17327374, номер запису 83759 в книзі № 1.

Крім того, 28 квітня 2008 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором з ОСОБА_2 укладено договір поруки № SR-SМЕ 703/58/2008.

ОСОБА_1 належним чином не виконав умови договору та порушив взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість в сумі 5 644 316,63 грн, яка складається з: 48 370,17 доларів США, що еквівалентно 1 023 962,59 грн, - заборгованості за тілом кредиту; 8 969 доларів, 07 США, що еквівалентно 189 868,92 грн, - заборгованості процентами за користування кредитом; 209 288,23 доларів США, що еквівалентно 4 430 485,12 грн, - пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором за період з 10 червня 2014 року по 10 червня 2015 року.

На підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 28 травня 2010 року та договору про відступлення права вимоги від 07 червня 2010 року право вимоги за вказаними договорами відступлене на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості в загальному розмірі 5 644 316,63 грн; звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № СM-SМЕ 703/58/2008 від 28 лютого 2008 року в розмірі 5 644 316,63 грн шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві квартири АДРЕСА_1 ; встановити початкову ціну предмета іпотеки не нижчу за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, на час продажу; з метою збереження предмета іпотеки до його реалізації зобов`язати ОСОБА_3 передати вказану квартиру в управління ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на період до її реалізації з наданням позивачу права заміни замків, обладнання предмету іпотеки новими охоронними пристроями, вільного доступу до нерухомого майна, укладання договорів на охорону зі спеціалізованими підприємствами, отримувати в будь-яких установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, нотаріусів, будь-які документи, необхідні для здійснення управління предметом іпотеки за рішенням суду, укладати, змінювати, розривати договори найму (оренди) предмету іпотеки, управляти майном, зберігати та охороняти його, отримувати орендну плату, будь-які платежі з управління предметом іпотеки з направленням їх на погашення заборгованості за кредитним договором № СM-SМЕ 703/58/2008 від 28 лютого 2008 року; виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 зі зняттям її з реєстраційного обліку за вказаною адресою; вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2018 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № СM-SМЕ 703/58/2008 від 28 лютого 2008 року в загальному розмірі 5 644 316,63 грн. В рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № СM-SМЕ 703/58/2008 від 28 лютого 2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві квартири АДРЕСА_1 з наданням всіх повноважень продавця. Встановлена початкова ціна продажу предмета іпотеки в розмірі не менше ринкової вартості на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. В іншій частині позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що боржник, отримавши від банку кошти у кредит, не виконав належно взяті за договором кредиту зобов`язання, що призвело до утворення заборгованості та, враховуючи те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), останній має нести солідарну з поручителем та іпотекодержателем цивільно-правову відповідальність.

Позов в іншій частині суд першої інстанції вважав таким, що не підлягає задоволенню, оскільки такі вимоги є передчасними.

02 листопада 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 - представник ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що підвищення відсоткової ставки з 5% до 12,5% не узгоджувалось з поручителем, що є підставою для припинення поруки. Розмір пені значно перевищує заборгованість за тілом кредиту та відсотками. В матеріалах справи відсутній додаток № 1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю та докази повідомлення відповідачів про уступку права вимоги. Крім того, позов пред`явлено до поручителя з пропуском строку, встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України.

20 грудня 2018 року Камінська Марина Ігорівна - представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , в якому просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

26 лютого 2020 року ОСОБА_5 - представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що справу розглянуто за відсутності ОСОБА_1 , що позбавило останнього можливості надати заперечення проти позову. Зазначає, що ОСОБА_1 кредитні кошти не отримував та не підписував договору, а неустойку суд першої інстанції визначив в розмірі, що перевищує розмір заборгованості, що суперечить принципу добросовісності, наслідком чого є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків.

ОСОБА_3 рішення суду першої інстанції не оскаржила, правом на подання відзиву на апеляційні скарги не скористалась.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини першої статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів і вимог апеляційних скарг - судова колегія вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України).

Зазначеним вимогам закону судове рішення в повній мірі не відповідає, з огляду на таке.

Так, за правилами частин другої-шостої статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. судові виклики здійснюються судовими повістка про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам справи судового процесу. Судова повістка може бути вручені безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Згідно з частинами першою-шостою статті 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Якщо особа не проживає за адресою, повідомленою суду, судова повістка може бути надіслана за місцем її роботи.

За змістом пункту 1 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Заочним рішенням Московського районного суд3у м. Харкова від 23 вересня 2016 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № СM-SМЕ 703/58/2008 від 28 лютого 2008 року в загальному розмірі 5 644 316,63 грн. В рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № СM-SМЕ 703/58/2008 від 28 лютого 2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві квартири АДРЕСА_1 з наданням всіх повноважень продавця. Встановлена початкова ціна продажу предмета іпотеки в розмірі не менше ринкової вартості на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 24 жовтня 2017 року заява ОСОБА_3 задоволена. Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2016 року скасовано, справа призначена до розгляду в загальному порядку на 04 грудня 2017 року на 10 год. 30 хв. В приміщенні суду.

Про розгляд справи 04 грудня 2017 року ОСОБА_1 повідомлений рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а. с. 104 т. 1).

04 грудня 2017 року справа відкладена слуханням у зв`язку з перебуванням судді в нарадчій кімнаті по іншій кримінальній справі.

27 лютого 2018 року сторони в судове засідання не з`явились, у зв`язку з чим оголошено перерву до 12 квітня 2018 року на 09 год. 30 хв.

12 квітня 2018 року за відсутності сторін по справі ухвалено рішення. Проте відомості щодо направлення ОСОБА_1 повісток про виклик на зазначені дати у справі відсутні, як і будь-які інші докази повідомлення відповідача про дату, час і місце судових засідань.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 пояснив, що повідомлень він не отримував на жодне засідання. У зворотних повідомленнях, які є в матеріалах справи, зокрема на 04 грудня 2017 року, він не розписувався, оскільки ці документи були направлені на адресу, де проживає його колишня дружина.

Таким чином, вбачається, що суд першої інстанції взагалі не викликав ОСОБА_1 у судові засідання і вирішив справу та ухвалив 12 квітня 2018 року рішення за відсутності відповідача без будь-яких доказів його належного повідомлення про судове засідання.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою (пункт 3 частини третьої статті 376 ЦПК України).

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нової постанови по суті позовних вимог.

Щодо суті спору, то слід зазначити таке.

Матеріали справи свідчать, що 28 лютого 2008 року укладено кредитний договір № СM-SМЕ 703/58/2008, відповідно до умов якого ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», надало ОСОБА_1 кредит в розмірі 51 000,00 доларів США, які останній зобов`язувався повернути до 20 лютого 2018 року та щомісячно сплачувати кредит та проценти за користування кредитом у розмірі FIDR + 5,0% річних (а. с. 8-15 т.1).

18 березня 2008 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором укладено договір іпотеки № РM-SМЕ 703/58/2008, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , належна на праві власності ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 26 грудня 2006 року згідно з рішенням Виконавчого комітету Харківської районної ради м. Харкова від 14 листопада 2006 року № 396/89, зареєстрованого Комунальним підприємством 21 лютого 2007 року за реєстровим № 17327374, номер запису 83759 в книзі № 1 (а. с. 18-21 т. 1).

Крім того, 28 квітня 2008 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором з ОСОБА_2 укладено договір поруки № SR-SМЕ 703/58/2008 (а. с. 16-17 т. 1).

ОСОБА_1 належним чином не виконав умови договору та порушив взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість в сумі 5 644 316,63 грн, яка складається з: 48 370,17 доларів США, що еквівалентно 1 023 962,59 грн, - заборгованості за тілом кредиту; 8 969,07 доларів США, що еквівалентно 189 868,92 грн, - заборгованості процентами за користування кредитом; 209 288,23 доларів США, що еквівалентно 4 430 485,12 грн, - пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором за період з 10 червня 2014 року по 10 червня 2015 року.

На підставі договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 28 травня 2010 року та договору про відступлення права вимоги від 07 червня 2010 року право вимоги за вказаними договорами відступлене на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (а. с. 22-31 т. 1).

09 червня 2015 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з вимогою про добровільне виселення та зняття з реєстраційного обліку за адресою: квартира АДРЕСА_1 (а. с. 36 -38 т. 1).

Оскільки боржник не виконав вимог договору, в зазначений строк гроші банку не повернув, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитом.

Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним із способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказаний Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»): судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону України «Про іпотеку»): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Способами задоволення вимог іпотекодержателя від час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (статті 39 Закону України»; 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (статті 38 Закону України «Про іпотеку»).

У пункті 6.4.1. договору іпотеки від 18 березня 2008 року № РM-SМЕ 703/58/2008 сторони передбачили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому чинним законодавством України.

Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення в рішенні суду права іпотекодержателя продажу будь-якій особі-покупцеві предмета іпотеки можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя продажу будь-якій особі-покупцеві предмета іпотеки є неналежним способом захисту.

Частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку», яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателя застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва вказані у частині третій статті 36 Закону України «Про іпотеку», способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону України «Про іпотеку»), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Зазначений правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (провадження № 14-112цс19).

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, не врахував, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя продажу будь-якій особі-покупцеві предмета іпотеки є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду, що є свободою договору (статті 6, 627 ЦК України).

Таким чином, задовольняючи позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції допустив порушення вимог законодавства, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя продажу будь-якій особі-покупцеві предмета іпотеки є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду, тому у задоволенні позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про звернення стягнення на предмет іпотеки необхідно відмовити.

Відповідно до змісту статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з пунктами 3 та 4 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків.

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Аналіз наведених правил дає підстави для висновку, що законодавець передбачив три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки: протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги).

Зважаючи на наведене, строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 599 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію такого виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак й в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Керуючись положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України, необхідно зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців (якщо інший строк не передбачений договором поруки) з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само як сплив строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся до суду з позовом до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Пунктами 4.1., 4.2. договору поруки № № SR-SМЕ 703/58/2008 від 28 лютого 2008 року встановлено, що цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором. Відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов`язань в повному обсязі.

Тобто договором поруки № SR-SМЕ 703/58/2008, укладеним 28 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_2 , не визначено строк, після якого порука припиняється.

Із розрахунку заборгованості, наданого банком, вбачається, що останній платіж за кредитом в розмірі 504,83 доларів США ОСОБА_1 здійснив 26 вересня 2008 року (а. с. 39). Однак з позовом банк звернувся 26 червня 2015 року, тобто за межами встановлених законом строків.

Отже, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № СM-SМЕ 703/58/2008 від 28 лютого 2008 року за період з 25 червня 2012 року по 25 червня 2015 року в загальному розмірі 1 007 131,21 грн, яка складається з: 612 566,399 грн - заборгованості за тілом кредиту, та 394 564,82 - пені.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання або виконання зобов`язання в повному обсязі відповідно до положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових кошті поза межами цього строку або в цілому.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу річного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18), відповідно до якого строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.

Отже, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № СM-SМЕ 703/58/2008 від 28 лютого 2008 року за період з 26 січня 2015 року по 25 червня 2015 року в загальному розмірі 441 227,95 грн, яка складається з: 343 316,51 - заборгованості за тілом кредиту, та 98 911,44 грн - пені.

Згідно з положеннями пунктів 1, 2, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору про стягнення заборгованості за кредитним договором № СM-SМЕ 703/58/2008 від 28 лютого 2008 року та звернення стягнення на предмет іпотеки підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нової постанови про стягнення на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» з ОСОБА_1 - заборгованості за період з 25 червня 2012 року по 25 червня 2015 року в загальному розмірі 1 007 131,21 грн; з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно - заборгованості за період з 26 січня 2015 року по 25 червня 2015 року в загальному розмірі 441 227,95 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_5 про відсутність в матеріалах справи Додатку № 1 до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідний додаток було надано банком в суді апеляційної інстанції та приєднаний до матеріалів справи (а. с. 175 т. 1).

Посилання ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_5 на те, що підвищення відсоткової ставки з 5% до 12,5% не узгоджувалось з поручителем, що є підставою для припинення поруки, є безпідставним.

За договором поруки № SR-SМЕ 703/58/2008, укладеним 28 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_2 , поручитель зобов`язався відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов`язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов`язань (пункт 1.1.).

В пунктах 1.1.1.1.-1.4.1.4. кредитного договору від 28 лютого 2008 року № СM-SМЕ 703/58/2008 сторони узгодили, що у разі використання фіксованої процентної ставки, проценти за користування кредитом розраховуються на основі фіксованої процентної ставки з урахуванням річної бази нарахування процентів. У разі використання плаваючої процентної ставки, проценти за користування кредитом розраховуються як FIDR + фіксований відсоток з розрахунку річної бази нарахування процентів. За базовий FIDR сторони приймають ставку FIDR (діючу на момент укладення цього договору). Плаваюча процентна ставка по кредиту підлягає корегуванню протягом дії цього договору щоразу після перебігу кожного 12 календарного місяця, починаючи з дати укладення цього договору, якщо інше не передбачено цим договором. Плаваюча процентна ставка за користування кредитом впродовж першого року дії цього договору підлягає корегуванню після перебігу 11 календарного місяця, починаючи з дати укладення цього договору. Плаваюча процентна ставка фіксується відповідно до умов цього договору в перший банківський день місяця, наступного за місяцем закінчення вищезазначеного 11/12 місячного періоду дії попередньої плаваючої процентної ставки. З зазначених дат, проценти нараховуються виходячи із ставок FIDR (фактично діюча на дату корегування) + фіксований відсоток з розрахунку річної бази нарахування процентів. Сторони цим висловлюють свою цілковиту згоду щодо такої зміни плаваючої процентної ставки, стосовно всієї непогашеної суми кредиту, без укладення будь-яких додаткових договорів до цього договору. Проценти нараховуються на фактичну суму наданих кредитних коштів і за фактичний час використання таких коштів, включаючи день видачі та виключаючи день повернення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 - представника ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_1 кредитні кошти не отримував спростовуються матеріалами справи.

Інші доводи апеляційних скарг на висновок суду щодо наявності підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором в межах строку позовної давності з боржника та поручителя та не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами пунктів «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судові витрати, понесені відповідачем, документально підтверджуються - за подачу позовної заяви в розмірі 3 654,00 грн (а. с. 7 т. 1).

Оскільки апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» підлягає стягненню судовий збір:

- з ОСОБА_1 - в розмірі 652,50 грн із розрахунку: 5 644 316,63 грн (позовні вимоги) : 1 007 131,21 грн (задоволені позовні вимоги) = 5,6; 3 654,00 грн : 5,6;

- ОСОБА_2 - в розмірі 285,47 грн із розрахунку: 5 644 316,63 грн (позовні вимоги) : 441 227,95 грн (задоволені позовні вимоги) = 12,8; 3 654,00 грн 12,8.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржено.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376 ч. 1 п. 1, п. 2, п. 5, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_5 - представника - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2018 року скасувати в частині вирішення спору про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалити в цій частині нову постанову.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № СM-SМЕ 703/58/2008 від 28 лютого 2008 року за період з 25 червня 2012 року по 25 червня 2015 року в загальному розмірі 1 007 131,21 грн (один мільйон сім тисяч сто тридцять одна грн 21 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № СM-SМЕ 703/58/2008 від 28 лютого 2008 року за період з 26 січня 2015 року по 25 червня 2015 року в загальному розмірі 441 227,95 грн (чотириста сорок одна тисяча двісті двадцять сім грн 95 коп.).

В задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Стягнути з на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судовий збір: з ОСОБА_1 - в розмірі 652,50 грн (шістсот п`ятдесят дві грн 50 коп.); з ОСОБА_2 - в розмірі 285,47 грн (двісті вісімдесят п`ять грн 47 коп.).

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 18 серпня 2020 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді О.В.Маміна

О.Ю.Тичкова