Житомирський апеляційний суд
Справа №283/184/20 Головуючий у 1-й інст. Міхненко С. Д.
Категорія 96 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Галацевич О.М., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №283/184/20 за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, заінтересована особа: Дібрівська сільська рада Малинського району Житомирської області

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 14 лютого 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Міхненка С.Д. у м. Малині,

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року ОСОБА_1 у порядку окремого провадження звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Просила встановити факт, що вона проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Заяву обґрунтовувала тим, що з 1993 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та після його смерті відкрилася спадщина на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСГП «Зоря Полісся» площею 4,46 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Право власності ОСОБА_2 на зазначену земельну частку підтверджується відповідним сертифікатом. Звернувшись до Малинської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадщини, отримала відмову, мотивовану відсутністю факту встановлення родинних відносин між нею та спадкодавцем. Довідками Дібрівської сільської ради підтверджується те, що вона разом із ОСОБА_2 проживала разом однією сім`єю без реєстрації шлюбу та за власний рахунок проводила його поховання. ОСОБА_2 був зареєстрований у с. Ярочище Малинського району Житомирської області, але постійно проживав із нею за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою сільської ради. Окрім того, факт спільного проживання зі спадкодавцем підтверджується показами свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Встановлення вказаного факту необхідне для оформлення прав на спадкове майно, як спадкоємцю четвертої черги за законом.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 14 лютого 2020 року ОСОБА_1 в задоволенні заяви про встановлення факту проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю з 1993 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким її вимоги задовольнити у повному обсязі. Вважає, що суд першої інстанції не врахував дійсні обставини справи. Наполягає на тому, що вона проживала із ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу та вела із ним спільно домашнє господарство з 1993 року до дня його смерті за адресою: АДРЕСА_1 . Її цивільний чоловік та спадкодавець ОСОБА_2 страждав на онкологічне захворювання та потребував постійного стороннього догляду, який вона здійснювала та провела поховання за власний кошт. Хоча місцем смерті ОСОБА_2 вказано с. Ярочище Малинського району за місцем його реєстрації, але фактично він постійно проживав разом із нею в с. Діброва Малинського району, де був похований. Довідкою від 10 березня 2020 року №165 внесені виправлення в помилковому написанні слова «проживав» у довідці від 17 січня 2019 року №85. На день своєї смерті ОСОБА_2 був зареєстрований один за адресою: с. Ярочище Малинського району Житомирської області, а у дійсності спадкодавець до смерті проживав разом із нею в с. Діброва Малинського району Житомирської області за місцем її реєстрації ( АДРЕСА_1 ) та вів із нею спільне господарство. Факт їх із ОСОБА_2 спільного проживання, щирих та міцних сімейних стосунків, ведення спільного господарства, наявності спільного сімейного бюджету, обробітку присадибної ділянки підтвердили сусіди, які зазначені у довідці сільської ради та їхні підписи офіційно посвідчені у особистих заявах. Суд не прийняв до уваги посилання її у заяві на пояснення свідків. Відмовивши у задоволенні заяви, суд порушив її гарантовані та охоронювані державою права.

Заявниця ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася. Спрямувала до апеляційного суду листа, у якому просить проводити судове засідання без її участі за наявними у матеріалах справи матеріалами. Прибути до апеляційної інстанції не може через погане самопочуття та складність маршрутного проїзду у зв`язку з карантинними умовами. Заяву підтримує та просить її задовольнити.

Заінтересована особа - Дібрівська сільська рада Малинського району Житомирської області правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася. Натомість направила до суду апеляційної інстанції заяву про те, що заперечень не має. У листі сільська рада одночасно зазначила про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до дня смерті спадкодавця проживали разом, вели спільно домашнє господарство та під час хвороби цивільного чоловіка (онкологія) заявниця його доглядала та поховала за власний рахунок.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга належить до задоволення з наступних мотивів.

Відповідно до змісту частини першої ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, зокрема, фізичних осіб.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних осіб або юридичних осіб, вживати заходи щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

Із метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

Відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не надано жодних належних доказів у підтвердження обставин спільного проживання її разом із спадкодавцем, починаючи з 1993 року по день смерті ОСОБА_2 , а також, що вона мала із спадкодавцем спільний бюджет, проводила спільні витрати та у неї з ОСОБА_2 були наявні взаємні права та обов`язки. Так, довідки виконкому Дібрівської сільської ради №№86,751 не прийняті судом першої інстанції як докази, оскільки підтверджуються свідками, які безпосередньо допитані судом не були, а клопотання про їх виклик в судове засідання для допиту заявниця перед судом не порушувала. Окрім того, не спростовані й ті обставини, що спадкодавець був зареєстрований та постійно проживав до дня своєї смерті в с. Ярочище Малинського району та у свідоцтві про смерть зазначено, що місцем смерті ОСОБА_2 є с. Ярочище Малинського району, чим спростовуються твердження заявниці про те, що ОСОБА_2 із 1993 року до дня своєї смерті проживав із нею в с. Діброва Малинського району.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства щодо справедливості, добросовісності та розумності, колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися із висновками суду першої інстанції.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 51 рік, про що виконкомом Дібрівської сільської ради Малинського району Житомирської області вчинено актовий запис від 08 травня 2004 року №13 (а.с.6). У ксерокопії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 зазначено, що місцем смерті є село Ярочище Малинського району Житомирської області.

У порядку підготовки справи до судового розгляду апеляційним судом перевірена інформація щодо заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_2 . За відповіддю Малинської державної нотаріальної контори від 14 липня 2020 року №02-14/647 спадкова справа щодо майна ОСОБА_2 не заведена, тобто інших заінтересованих осіб, окрім Дібрівської сільської ради Малинського району Житомирської області, наразі не встановлено (відповідь приєднана до матеріалів справи).

Відповідно до ксерокопії сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №016072, виданого на ім`я ОСОБА_2 , останньому належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСГП «Зоря Полісся» площею 4,46 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.7).

Постановою завідувачки Малинської державної нотаріальної контори від 01 серпня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , оскільки не можливо встановити факт родинних відносин (а.с.8).

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Наявність спадкоємців першої, другої та третьої черги за ступенем спорідненості не встановлено.

Згідно з частиною першою ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Отже, за змістом частини першої ст.1264 ЦК України юридичне значення для спадкоємців четвертої черги має та породжує юридичні наслідки лише факт проживання із спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини. Не зазначення ОСОБА_1 у змісті прохальної частини заяви, з якого часу вона просить встановити факт її проживання із ОСОБА_2 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, не є підставою для відмови у задоволенні її заяви, оскільки при вирішенні справи суд має ураховувати підставу (обґрунтування) заяви.

Так, у заяві ОСОБА_1 посилається на те, що з 1993 року проживала із спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу та вела із ним спільне господарство з цього часу і до дня його смерті, тобто з 1993 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом із тим, при вирішенні питання про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно врахувати правила частини другої ст.3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Окрім того, у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Водночас при розгляді даної справи належить врахувати положення частини третьої ст.1268 ЦК України про те, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_1 заяву до нотаріальної контори або органу місцевого самоврядування про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 не подавала. Вона наполягає на тому, що вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , оскільки на час смерті останнього, тобто відкриття спадщини, вона постійно проживала із ним за адресою: АДРЕСА_1 .

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»).

Заява ОСОБА_1 фактично включає й вимоги про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Довідкою виконкому Дібрівської сільської ради від 10 березня 2020 року №166 підтверджуються ті обставини, що ОСОБА_2 проживав однією сім`єю з ОСОБА_1 з 1993 року до дня його смерті за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.37).

Із довідки, виданої заінтересованою особою 07 січня 2019 року №86, вбачається, що ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , але фактично постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 разом із співмешканкою ОСОБА_1 . Вони проживали разом та вели спільне домашнє господарство (а.с.38).

Довідкою від 10 березня 2020 року №165 виконком Дібрівської сільської ради вніс зміни у свою ж довідку від 17 січня 2019 року №85 та при цьому наголосив на тому, що насправді ОСОБА_2 постійно був один зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , але дійсно проживав із 1993 року до дня своєї смерті за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.39-40).

У довідці від 10 березня 2020 року №164 виконком Дібрівської сільської ради пояснив, що у свідоцтві про смерть померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 місцем смерті вказано с. Ярочище - реєстрація його місця проживання, але даний громадянин дійсно проживав без реєстрації, помер та похований в с. Діброва (а.с.42).

Також у довідці виконкому Дібрівської сільської ради йдеться про те, що ОСОБА_2 проживав однією сім`єю в цивільному шлюбі разом із ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 із 1993 року до дня своєї смерті (а.с.43-49), а із заяв односельців: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , справжність підписів яких на заявах засвідчена органом місцевого самоврядування у встановленому законом порядку, також слідує, що спадкодавець дійсно проживав однією сім`єю разом із співмешканкою ОСОБА_1 у її будинку за адресою: АДРЕСА_1 із 1993 року та вів разом із нею спільне домашнє господарство до дня своєї смерті. Вони разом проживали, вели спільний сімейний бюджет. Доки ОСОБА_2 мав здоров`я, то допомагав ОСОБА_1 у обробітку присадибної земельної ділянки. Для односельців вони були сім`єю. Коли ОСОБА_2 захворів на онкологічну хворобу, ОСОБА_1 доглянула його до смерті. Помер ОСОБА_2 в с. Діброва та був похований ОСОБА_1 на кладовищі с. Діброва. Його похованням повністю займалася заявниця та наразі вона ж здійснює догляд за його могилою.

Аналогічна інформація підтверджується довідкою амбулаторії загальної практики - сімейної медицини с. Діброва від 10 березня 2020 року про те, що ОСОБА_2 мав онкологічне захворювання - рак правової легені та головного мозку, яке стало причиною його смерті (а.с.36).

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що зібраними у матеріалах справи доказами доводиться, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 із 1993 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а тому такі факти належить встановити у судовому порядку, оскільки від їх встановлення напряму залежить реалізація заявником спадкових прав, тобто вони породжують для заявниці юридичні наслідки та не пов`язуються з наступним вирішенням спору про право.

Невиконання завдань цивільного судочинства є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 , що узгоджується із приписами ст.376 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 14 лютого 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 1993 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 17 серпня 2020 року.