Ухвала

27 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 442/3618/18

провадження № 61-9642ск20

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

Синельникова Є. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області

від 29 жовтня 2018 року та постанову Львівського апеляційного суду

від 18 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 про визнання права власності

на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

26 червня 2020 року до Верховного Суду подано вищезазначену касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2020 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги. Вищезазначену касаційну скаргу було залишено без руху у зв`язку із несплатою судового збору за її подання у розмірі, передбаченому законом, та необхідністю зазначення підстави (підстав), з якої (яких) подається касаційна скарга. Надано заявнику строк для усунення недоліку касаційної скарги до 28 липня 2020 року, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали.

22 липня 2020 року до Верховного Суду надійшла заява

ОСОБА_1 , яка засвідчує, що недоліки касаційної скарги

у повній мірі заявником не усунуто (до зазначеної заяви не додано уточнену редакцію касаційної скарги, не вказано підставу (підстави), з якої (яких)

подається касаційна скарга, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України). Заявник виконала вимоги вищевказаної ухвали лише

у частині сплати судового збору. Інших заяв станом на 27 серпня 2020 року

від ОСОБА_1 не надходило.

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно

до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду

і вирішення справи.

У поданій касаційній скарзі заявник, посилаючись на необґрунтованість судових рішень, не навела передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підставкасаційного оскарження судових рішень. Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права без посилання на випадки, зазначені у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої

статті 389 ЦПК України, які визначені процесуальним законом підставами касаційного оскарження судових рішень (неврахування судом апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду; необхідність відступлення від висновку, викладеного

у постанові Верховного Суду; відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах; наявність порушень, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу),

не є виконанням вимог процесуального закону (пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.

У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено,

що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до вимог частини шостої статті 393 ЦПК України про повернення касаційної скарги постановляється ухвала.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню

з нею, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення касаційної скарги.

Керуючись статтею 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 29 жовтня 2018 року

та постанову Львівського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку - повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Синельников