Справа № 502/522/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2020 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді Масленикова О.А.

за участю секретаря судового засідання Савченко А.І.

розглянувши в підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2

Орган опіки та піклування Кілійської міської ради

до

ОСОБА_3

про

визначення місця проживання малолітньої дитини

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітньої дитини. Як зазначила представник позивача в уточненому позові, позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 2013 р. Їх шлюб було розірвано 05.03.2014 року. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Їх малолітній син з народження проживає з позивачем в квартирі ії батьків та знаходиться на утриманні позивача. Позивач в повному обсязі створила всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, сприяє гармонійному розвитку ії особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Таким чином позивач вважає, що проживання сина разом з нею відповідає інтересам дитини, оскільки вона забезпечила синові належні умови проживання, повною мірою займається його вихованням, чим відповідач не займається зовсім. Позивач не палить, не вживає алкогольні напої, характеризується як зразкова мама. Відповідач ще до розірвання шлюбу почав проживати окремо, дуже рідко спілкується й бачиться з сином, так як працює моряком. Дитина досі ніде не прописана. Сина за своїм місцем проживання відповідач не реєструє та не дає дозвіл на його реєстрацію за місцем проживання позивача. Позивач неодноразово зверталася усно й письмово до відповідача для врегулювання цього питання, на що відповідач реагував агресивно та в подальшому ігнорував вирішення даного питання мирним шляхом. Позивачу доводиться щоразу при необхідності виїзду з дитиною за кордон для відпочинку та оздоровлення - брати нотаріальний дозвіл батька. На жаль, цей дозвіл, позивач не може отримати за нагальної потреби у зв`язку із частими від`їздами відповідача по роботі та довготривалим перебуванням за кордоном. У зв`язку з цим позивач змушена звертатися до суду для визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Позивач надала заяву, згідно якої підтримала позовні вимоги повністю та просила суд розглянути справу за її відсутності.

Представник відповідача надала заяву про визнання позову, за якою просила ухвалити рішення про задоволення позову.

Представником виконавчого комітету Кілійської міської ради було надано пояснення по справі, за якими зазначено, що оскільки малолітня дитина ОСОБА_4 проживає у м. Одеса з позивачем, то виконавчий комітет Кілійської міської ради, як орган опіки та піклування не може надавати висновок про визначення місця проживання дитини.

На підставі письмових заяв учасників справи, факту того, що згідно ст. 19 СК України висновок органу опіки та піклування необхідний у разі виникнення спору, зважаючи на те, що відповідач надав заяву про визнання позову, то спору по справі не вбачається, тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності висновку та представника органу опіки та піклування, ухваливши рішення в підготовчому судовому засіданні на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України.

Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , зареєстрували шлюб 28.09.2013 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис за № 1601. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище « ОСОБА_2 ».

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 05.03.2014 р. шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано 05.03.2014 р.

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 13.08.2014 р., запис акта про народження № 8166, - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

При розгляді і вирішенні справи судом застосовано наступні норми права:

Відповідно до статті 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України 27.02.1991 року, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно із статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до статті 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до статті 161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

У відповідності до частин 4, 5 статті 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Визначальним у вирішенні даної позовної вимоги є принцип Міжнародної декларації прав дитини, проголошеною Генеральною асамблеєю ООН «дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю».

Згідно статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Так, принцип статті 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що випливає як зі змісту статті 141 Сімейного кодексу України, так зі змісту Конвенції про права дитини, тим більш, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, рівно як і батько дитини, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини батьки можуть реалізувати свої права шляхом домовленості між собою щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Обмеження у цьому разі стосується тільки місця проживання дитини до досягнення нею віку 14 років.

Згідно зі статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Позивач вважає, що вона спроможна надати дитині належний рівень виховання, постійно піклується про її розвиток, має належні житлово - побутові умови.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, з`ясувавши, що позивач спроможна надати дитині належний рівень виховання, постійно піклується про її розвиток, відповідач позовні вимоги визнає, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 11-13, 81, ч. 1 ст. 141, ст. 258, 264-265 ЦПК України, ст. ст. 141, 153, 155, 157, 159, 161 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , орган опіки та піклування Кілійської міської ради до ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітньої дитини - задовольнити повністю.

Визначити місце проживання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников