Житомирський апеляційний суд
Справа №283/406/20 Головуючий у 1-й інст. Міхненко С. Д.
Категорія 60 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Баліцької Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №283/406/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визначення додаткового строку для подання заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 25 березня 2020 року, яке ухвалене під головуванням судді Міхненка С.Д. у м. Малині,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 (батька). Просила визначити їй додатковий строк для подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Свій позов обґрунтовувала тим, що після смерті матері відкрилася спадщина, зокрема, на ј частку квартири АДРЕСА_1 . Заповіту мати не залишила, а тому спадкування відбувається за законом. Із метою оформлення своїх спадкових прав, 21 лютого 2020 року звернулася до приватного нотаріуса Малинського нотаріального округу Житомирської області Тимошенка Н.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, яка мотивована пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини. Наполягає, що пропустила строк з поважних причин, оскільки після смерті матері тривалий час хворіла неврологічними захворюваннями, а також турбувалася про здоров`я своєї малолітньої доньки, яка теж схильна до хвороб.

Ухвалою Малинського районного суду Житомирської області від 10 березня 2020 року до участі в справі в якості третьої особи залучено ОСОБА_3 (брата) (а.с.86).

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 25 березня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким її позов задовольнити. Зазначає, що після смерті матері відкрилася спадщина на ј частку квартири, а також на земельну ділянку в Садівничому товаристві «БУКАЧ», членом якого була спадкодавець. Відповідно до положень статуту садівничого товариства у випадку смерті члена товариства право на вступ надається одному зі спадкоємців померлого. Вважає, що суд надав неправильну оцінку обставинам справи. Зазначає, що мати неочікувано померла після планової операції, що завдало їй страждань та болю. Наголошує на тому, що у її випадку ці відчуття були загострені, оскільки сама є медичним працівником, а мати зверталася до лікарні планово за рекомендацією лікарів без екстреної необхідності. Через перенесений нервовий стрес та подальші переживання у зв`язку з втратою близької людини активізувалися неврологічні захворювання, які довелося лікувати тривалий час. Окрім того, суд не звернув уваги на визнання позову відповідачем.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначив про те, що апеляційну скаргу визнає та просить її задовольнити, оскільки вважає, що суд першої інстанції помилився та прийняв незаконне рішення.

Третя особа правом на подання відзиву не скористався. Натомість ОСОБА_3 подав до суду заяву, у якій не заперечив щодо визначення позивачу додаткового строку для подання нею заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері. Одночасно вважає, що позов сестри не порушує права його неповнолітнього сина - ОСОБА_7 , оскільки він подарував йому свою 1/4 частку в квартирі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи позивачу у визначенні додаткового строку для подання нею заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не надала належних доказів того, що протягом шести місяців із дня смерті матері існували об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для подання нею заяви про прийняття спадщини, а тому дійшов до висновку про відсутність поважних причин, які б надавати можливість на законних підставах задовольнити позов. Окрім того, у мотивувальній частині свого рішення суд послався на те, що позов пред`явлений до неналежного відповідача, приймаючи до уваги ту обставину, що співвласником квартири, частину якої має намір успадкувати ОСОБА_1 , є ОСОБА_7 .

Колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитися із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Матеріалами справи доводиться та судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 27 березня 2017 року Малинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (а.с.34).

День смерті є часом відкриття спадщини за положеннями ст.1220 ЦК України.

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою ОСОБА_2 і ОСОБА_5 (а.с.7 зворот).

Прізвище ОСОБА_1 після реєстрації шлюбу 22 травня 2010 року змінено на ОСОБА_1 (а.с.8). Отже, позивач ОСОБА_1 є донькою померлої ОСОБА_5 .

Згідно з копією свідоцтва про право власності на житло від 26 листопада 1993 року НОМЕР_4 ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 і ОСОБА_1 були співвласниками квартири АДРЕСА_1 ( а.с.52).

Відтак, після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина, зокрема, на належну померлій частку в квартирі АДРЕСА_1 (1/4).

ОСОБА_5 на випадок своєї смерті заповіту не залишила, а тому спадкування у даному випадку відбувається за законом у відповідності до глави 86 ЦК України.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ст.1258 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно із частиною третьою ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України).

Зі спадкової справи, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 та копія якої міститься у матеріалах цивільної справи, вбачається, що остання проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.29-84). На час її смерті разом із нею були зареєстровані: ОСОБА_2 (чоловік), ОСОБА_3 (син), ОСОБА_8 (невістка), ОСОБА_7 (онук) (а.с.36).

Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняв чоловік останньої ОСОБА_2 , оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та 23 червня 2017 року подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини (а.с.33).

Син спадкодавця ОСОБА_3 26 червня 2017 року звернувся до нотаріуса із заявою про відмову від спадщини, що відкрилася після смерті матері, на користь батька - ОСОБА_2 , тобто чоловіка померлої (а.с.46).

Заявою від 28 вересня 2017 року ОСОБА_2 повідомив нотаріуса про відсутність інших спадкоємців та просив видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом.

Приватним нотаріусом Малинського районного нотаріального округу Житомирської області 28 вересня 2017 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 на ј частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.76).

Копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності підтверджується, що право власності на спадкове майно було зареєстроване за ОСОБА_2 28 вересня 2017 року (а.с.78).

21 лютого 2020 року до приватного нотаріуса Малинського районного нотаріального округу із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері звернулася дочка померлої - ОСОБА_1 , тобто позивач (а.с.75).

Проте, постановою приватного нотаріуса Малинського районного нотаріального округу Житомирської області від 21 лютого 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_5 (а.с.10). Відмовляючи у видачі свідоцтва, нотаріус послався на те, що ОСОБА_1 пропустила шестимісячний строк для прийняття спадщини, перебіг якого починається з часу відкриття спадщини. Крім того, документів, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, ОСОБА_1 також не надала.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша ст.1270 ЦК України).

Відповідно до частини першої ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Отже, донька ОСОБА_5 ОСОБА_1 на час відкриття спадщини із матір`ю постійно не проживала та заяви про прийняття спадщини, як спадкоємець першої черги, до уповноважених органів у строк шість місяців, який почав перебіг з наступного дня після смерті спадкодавця (з ІНФОРМАЦІЯ_5 + шість місяців = до ІНФОРМАЦІЯ_6), не подала, а відтак за приписами частини першої ст.1272 ЦК України вона вважається такою, що спадщину після смерті матері не прийняла.

Частиною третьою ст.1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 роз`яснено, що при розгляді справ про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Обґрунтовуючи поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, ОСОБА_1 зазначила, що після смерті матері тривалий період часу хворіла неврологічними захворюваннями та турбувалася про здоров`я своєї малолітньої доньки, яка також схильна до хвороб.

Так, копією виписки від 30 січня 2020 року з амбулаторної карти №3428 підтверджується, що ОСОБА_1 стоїть на обліку в Малинському центрі первинної медико-санітарної допомоги з 2013 року (а.с.11-15). У період з 21 лютого 2013 року по 18 жовтня 2018 року позивач періодично зверталася до різних лікарів - гінеколога, ендокринолога, невролога, сімейного лікаря. Зокрема, в період після смерті матері ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) ОСОБА_1 зверталася за медичною допомогою зі скаргами на болі в спині та шийному відділі хребта, головні болі, трахеїт, кілька разів лікувалася амбулаторно. Копіями відповідних медичних довідок підтверджується, що 26 квітня 2017 року ОСОБА_1 пройшла обстеження МТР шийного, грудного і попереково-крижового відділу хребта, а 10 травня 2017 року та 27 жовтня 2017 року - УЗД судин шиї (а.с.16-18).

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 є матір`ю малолітньої доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.19). Відповідно до виписки з історії розвитку дитини, малолітня ОСОБА_9 протягом 2017 року неодноразово лікувалася амбулаторно з приводу ларингіту, фарингіту, трахеїту, фаринготрахеїту, ацетонемічного синдрому, двобічного гаймориту, отиту, ГРВІ, гіпертермічного синдрому (а.с.20).

Вищезазначені медичні довідки позивача та її доньки свідчать про хворобливий стан здоров`я обох, але не підтверджують того, що позивач упродовж шести місяців з часу відкриття спадщини після смерті матері була обмежена у русі, стаціонарно лікувалася або потребувала весь цей період стороннього догляду. Сам же по собі хворобливий стан здоров`я ще не є достатньою підставою для задоволення позову та не свідчить про існування об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для подання позивачем до уповноваженого органу заяви про прийняття спадщини після смерті матері, а висновки суду першої інстанції з цього приводу відповідають обставинам справи.

Отже, хворобливий стан здоров`я не був перешкодою для позивача для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті матері, а вона без поважних причин не скористалася правом на прийняття спадщини.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 наголошує, що відповідач визнав позов у повному обсязі, а тому суд зобов`язаний був ухвалити відповідне рішення.

Так, у статті 49 ЦПК України передбачено право відповідача визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Частиною четвертою ст.206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У матеріалах справи міститься заява відповідача ОСОБА_2 , подана до суду першої інстанції, в якій відповідач вимоги позовної заяви визнав у повному обсязі (а.с.28).

Однак, доводи апеляційної скарги про те, що відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі, є неспроможними, оскільки визнання відповідачем позову не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог, оскільки воно суперечить закону.

Разом із тим, апеляційний суд не може погодитися із посиланням суду першої інстанції у мотивувальній частині свого рішення на те, що даний позов пред`явлений до неналежного відповідача. Так, у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину.

Спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняв її чоловік - ОСОБА_2 , що підтверджується копією спадкової справи, а тому він обґрунтовано є відповідачем у даній справі, а доводи апеляційної скарги із цього приводу грунтуються на положеннях закону.

Обставина, що згідно з актуальною інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на ѕ квартири АДРЕСА_1 17 листопада 2017 року зареєстровано за ОСОБА_7 на підставі договору дарування не спростовує висновків колегії суддів апеляційного суду про те, що позовні вимоги пред`явлені ОСОБА_1 до належного відповідача - ОСОБА_2 , приймаючи до уваги, що заявлені вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а не про оспорювання права власності, набутого ОСОБА_7 на ѕ квартири (а.с.92). Крім того, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є неповнолітнім, а законний представник ОСОБА_7 - ОСОБА_3 залучений до участі у справі як третя особа на стороні відповідача ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.376 ЦПК України апеляційний суд змінює рішення суду першої інстанції та виключає із його мотивувальної частини посилання на неналежність відповідача. У решті рішення залишається без змін, оскільки у цій частині воно відповідає обставинам справи та ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 25 березня 2020 року змінити, виключивши із мотивувальної частини посилання на неналежність відповідача.

У решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 25 серпня 2020 року.