ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«13» серпня 2020 року м. Херсон

Справа № 663/803/19 Провадження № 22-ц/819/1155/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя доповідач)Воронцової Л. П.
суддів:Ігнатенко П. Я.,
Полікарпової О. М.
секретарСікора О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Скадовського районного суду Херсонської області у складі судді Пухальського С. В. від 04 червня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося з вище зазначеним позовом до суду, посилаючись на те, що відповідно до укладеного між банком та ОСОБА_1 договору від 15 березня 2011 року останній отримав кредит у розмірі 1 600 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява, разом з «Умовами і правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами Банку» складає між ним і банком договір.

Відповідач, у порушення умов договору, належним чином зобов`язання за договором не виконував, внаслідок чого станом на 25 лютого 2019 року має заборгованість в сумі 75 508,70 грн, яка складається з: 31 540,12 грн заборгованості за тілом кредитом; 17 829,21 заборгованості за простроченим тілом кредиту; 21 317,53 грн нарахованої пені за прострочене зобов`язання; 750,00 грн нарахованої пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн; штрафів: 500 грн фіксована частина; 3 571,84 грн процентна складова.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 04 червня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просило рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначило, що відсутність його підпису на Умовах і правилах надання банківських послуг та Тарифах банку не свідчить про не укладення вказаного договору приєднання. Крім того, позичальник своїми діями по сплаті кредиту висловив свою згоду із формою договору та його умовами. Згідно висновку Верховного Суду, викладених у постанові від 08 липня 2019 року у справі № 923/760/18 договір приєднання жодного підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами і правилами закон не вимагає; відповідачу була перевипущена картка, зі строком дії до 09,2019 року, якою останній користувався, здійснив дії щодо проведення її активізації, отримував кредитні кошти; з розрахунку заборгованості вбачається, що з 15 березня 2011 року по 01 серпня 2015 року заборгованість у відповідача відсутня, постійна заборгованість у відповідача виникла з 01 січня 2017 року по перевипущеній картці; з довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», що містить підпис відповідача, сторонами погоджено всі істотні умови договору, в тому числі щодо сплати неустойки.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив її залишити без задоволення, а рішення суду, як законне і обґрунтоване без змін.

Представник АТ КБ «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, тому колегія суддів вважає можливим розглянути справу у відсутність представника скаржника в порядку ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що дії банку щодо нарахування пені є неправомірними, пеня нарахована на заборгованість, яка виникла внаслідок безпідставного автоматичного списання банком страхових платежів, тоді як на такі дії ОСОБА_1 банк не уповноважував, жодних договірних відносин з приводу страхування, перерахування страхових платежів між сторонами не існує.

Колегія суддів з висновком суду першої інстанції погодитися не може з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однакові для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, 15 березня 2011 року ОСОБА_1 заповнив анкету-заяву про надання кредиту, видачу кредитної картки «Універсальна 55 днів» з лімітом 1 000 грн /а. с. 11/.

Того ж дня відповідач підписав та ознайомився з випискою із тарифів Банку, погодивши базову відсоткову ставку за користування кредитом становить 2,5 %, розмір щомісячних платежів - 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості, строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним, визначено розмір комісії, пені, штрафів /а. с. 12/.

Відповідачем не заперечується отримання кредитної картки № НОМЕР_1 .

З виписки по рахунку , відкритого Банком ОСОБА_1 , вбачається отримання ним кредитних коштів, користування кредитною карткою, здійснення операцій зняття і поповнення рахунку, оплату товару і послуг та відсутність боргу по вказаному рахунку з використанням кредитної картки № НОМЕР_1 . Останнє поповнення вказаного рахунку здійснено 05 вересня 2013 року /а. с. 67/.

Відповідно до виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, станом на 25 лютого 2019 року вбачається, що з 26 жовтня 2016 року ОСОБА_2 користувався кредитними коштами з використання кредитної картки № НОМЕР_2 , здійснював зняття коштів і поповнення, оплату послуг і товару.

Відповідач і його представник адвокат Литвиненко Є. О. заперечують отримання вказаної картки та на умовах, визначених в анкеті-заяві від 15 березня 2011 року.

Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач, не надав суду доказів отримання відповідачем картки № НОМЕР_2 та кредитних коштів на умовах, погоджених 15 березня 2011 року або на інших умовах.

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який є в матеріалах справи не містять підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі простроченого тіла кредиту, сплати процентів за користування кредитними коштами, інших штрафних санкцій.

Вимог щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема, статтями 625, 1048 ЦКУкраїни позивач не пред`явив.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини 1 статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі, сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 КонституціїУкраїни участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно - правових відносин та свободи договору, зокрема, у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із відповідачем Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з нею саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (провадження№ 14-131цс19), у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі № 229/1953/16-ц (провадження № 61-32390св18), 21 серпня 2019 року у справі № 643/5386/17-ц (провадження № 61-2699св18), 16 серпня 2019 року у справі № 595/290/17-ц (провадження № 61-29972св18) тощо.

Отже, висновок суду щодо відсутності підстав для стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, відсотків, інших штрафних санкцій (пені, штрафів) є обґрунтованими.

Щодо вимог позивача про повернення сум фактично отриманих коштів, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з виписки з карткового рахунку Відповідно до виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, станом на 25 лютого 2019 року вбачається, що з 26 жовтня 2016 року Вихор користувався кредитними коштами з використання кредитної картки № НОМЕР_2 , здійснював зняття коштів і поповнення, оплату послуг і товару.

З жовтня 2016 року по лютий 2019 року ОСОБА_1 використано кредитних коштів на загальну суму 63 539,56 грн. При цьому останнім повернуто кредитні кошти на загальну суму 46 659,69 грн.

За таких обставин вимоги Банку підлягають задоволенню частково зі стягненням з відповідача на користь позивача різниці між отриманими і повернутими кредитними коштами у сумі 16 879,87 грн (63 539,56 грн - 46 659,69 грн).

Враховуючи, що вказані грошові кошти у повному обсязі ОСОБА_1 повернуті не були, тому вони підлягають стягненню з нього на користь Банку.

Згідно вимог ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, враховуючи пропорційність задоволених позовних вимог Банку (22,35 %) підлягає стягненню з відповідача на користь Банку судовий збір у розмірі 1 073,36 грн (1921 грн + 2 881,50 грн х 22,35 %) сплачений при подачі позову та апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 04 червня 2020 року скасувати, постановити нове.

Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 16 879,87 грн неповернутих грошових коштів та 1 073,36 грн судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Дата складання повного судового рішення 14 серпня 2020 року.

Головуючий Л. П. Воронцова

Судді: П. Я. Ігнатенко

О. М. Полікарпова