Справа № 308/7505/13-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2020 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: головуючого судді Фазикош О.В., за участю секретаря Торчинович Н.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород подання головного державного виконавця Ужгородського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України в порядку ст.441 ЦПК України та п.19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження",-

ВСТАНОВИВ:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшло подання головного державного виконавця Ужгородського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України в порядку ст.441 ЦПК України та п.19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження".

Подання мотивує тим, що 27.11.2013 року на виконання до Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) надійшов виконавчий лист 308/7505/13-ц виданий 16.09.2013 року Ужгородським міськрайонними судом Закарпатської області про стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 31200,00 грн. Відомості по виконавчому провадженні занесені до Автоматизованої системи виконавчого провадження за № 40949381.

27.11.2013 року державним виконавцем відповідно до вимог ст.ст. 17,19,20,25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999) винесено постанову про відкриття виконавчого, якою передбачено боржнику самостійно виконати рішення в строк до 04.12.2013 року.

18.12.2014 року державним виконавцем керуючись ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999) винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, копію якої згідно ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 21.04.1999) направлено сторонам виконавчого провадження до відома та в ТСЦ 2141 МВС України до виконання.

06.12.2018 року державним виконавцем керуючись ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 02.06.2016) з метою перевірки майнового стану боржника надіслано запити до реєструючих установ, а саме: Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області щодо наявності належних боржнику на праві владності земельних ділянок, Головне управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області щодо наявності належних боржнику на праві власності тракторів чи інші самохідних механізмів, Управління Держпраці в Закарпатській області щодо наявності належних боржнику на праві власності технологічних транспортних засобів, об`єктів підвищеної небезпеки та об`єктів котлонагляду.

24.01.2019 року надійшла відповідь з Міністерства внутрішніх справ України № 932 щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів відповідно до якої в МВС відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби.

26.02.2019 року надійшла відповідь з Управління Держпраці в Закарпатській області № 07-07/851 відповідно до якої відсутні належні боржнику на праві власності технологічних транспортних засобів, об`єктів підвищеної небезпеки та об`єктів котлонагляду.

25.03.2019 року надійшла відповідь з Головне управління Держпродспоживслужби в Закарпатській області № 09-06/785 відповідно до якої відсутні належні боржнику на праві власності трактори чи інші самохідних механізми.

24.06.2020 року надійшла відповідь з Відділу в Ужгородському районі Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області №11-7-0.28-716/102-19 відповідно до якої відсутні належні боржнику на праві власності земельні ділянки.

19.06.2020 року державним виконавцем отримано відповідь №: 82005767 від Державної прикордонної служби України щодо перетину боржником державного кордону за період 26.11.2013 року по 18.06.2020 року згідно відповіді боржник документований для виїзду за кордон та здійснює перетин державного кордону (копія додається).

Головний державний виконавець посилаючись на наведене вище, а також на ч.1 та ч.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (за якою громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, якщо громадянин ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання цих зобов`язань), ст. 129-1 Конституції України (яка передбачає, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд), та керуючись ст. 18 ЦПК України передбачає, ст.14 ЦПК України ч.3 ст. 441 ЦПК України, ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», п.5 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» просить суд: розглянути подання та винести ухвалу якою встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянину України ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 до виконання зобов`язань за рішенням.

Відповідно до ч.4 ст.441 ЦПК України суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

У судове засідання державний виконавець не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Суд, дослідивши матеріали подання, дійшов наступного висновку.

З матеріалів подання, встановлено, що 27.11.2013 року на виконання до Ужгородського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) надійшов виконавчий лист 308/7505/13-ц виданий 16.09.2013 року Ужгородським міськрайонними судом Закарпатської області про стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 31200,00 грн. Відомості по виконавчому провадженні занесені до Автоматизованої системи виконавчого провадження за № 40949381.

Згідно із ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Як передбачено п.2 ст. 6 цього Закону, підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон є наявність невиконаних зобов`язань, але лише до моменту виконання зобов`язань, або забезпечення зобов`язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Порядок вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, передбачено ст. 441 ЦПК України, у відповідності з якою тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно до положень п.5 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Таким чином, при зверненні до суду з вказаним поданням приватний виконавець повинен мотивувати таке обставинами та підтвердити їх відповідними доказами про те, що боржник має паспорт для виїзду за кордон, ухиляється від виконання зобов`язань та його дії свідчать про намір виїхати за кордон.

Зі змісту наведених вище норм закону вбачається, що можливість тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України пов`язана з ухиленням останнього від виконання зобов`язань,покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до положення ч.2-3 ст.12 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Відповідно до ст. 441 ЦПК України саме на виконавця покладається тягар доказування.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Таким чином, на момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та підтверджуватися матеріалами виконавчого провадження.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

Приватним виконавцем не подано доказів в підтвердження того, що боржник саме ухиляється від виконання зобов`язань за виконавчим провадженням.

В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про те, що боржник свідомо ухиляється від виконання виконавчого документу. Згідно доданої до матеріалів подання відповіді №: 82005767 від Державної прикордонної служби України щодо перетину боржником державного кордону за період 26.11.2013 року по 18.06.2020 року, ОСОБА_3 15.08.2015 року здійснив виїзд, данних про в`їзд на територію України у відповіді відсутні. Відомостей про систематичний перетин державного кордону, як зазначено в поданні відомостей не наведено. Відповідно відсутні підстави для ухвалення судового рішення про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України» від 03.04.2003 (з останніми змінами та доповненнями), на Державну прикордонну службу України, відповідно до визначених законом завдань, покладається обов`язок із запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України (в тому числі за дорученням правоохоронних органів) постановами державного виконавця; розшук у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду/виїзду осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних органів.

Отже, Законом України «Про виконавче провадження» передбачаються юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а саме за ухилення від їх виконання. Факт невиконання судового рішення не є підставою для постановлення ухвали суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. Для застосування вказаного заходу державному виконавцю необхідно довести наявність умисних дій боржника, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення.

У зв`язку з цим, з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, розглядаючи таку категорію справ, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково. Відповідно до роз`яснень Верховного суду України від 01.02.2013 р., викладених у «Судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», законом передбачаються юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

Таким чином, аналіз вищенаведених норм чинного законодавства України дає підстав стверджувати, що необхідною умовою для застосування до боржників тимчасового обмеження у виїзді за кордон є встановлення факту їх навмисного ухилення від виконання зобов`язань за рішенням суду.

Вивченням матеріалів також встановлено, що доказів отримання боржником постанови про відкриття провадження, виклику приватного виконавця матеріали подання не містять. Доказів звернення виконавця з поданням про розшук боржника та результати розгляду такого в матеріалах подання відсутні.

На підставі викладеного, суд вважає подання необґрунтованим та недоведеним, саме по собі посилання на заборгованість за судовим рішенням за відсутності відповідних доказів не свідчить про ухилення боржника від виконання зобов`язання, тому вимоги державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України є передчасними і задоволенню не підлягають.

На підставі наведеного, керуючись ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст.ст. 1, 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 441 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання головного державного виконавця Ужгородського РВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України в порядку ст.441 ЦПК України та п.19 ч. 3 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду в 15-ти денний строк з дня її проголошення.

Відповідно до п.15.5 Розділ XIII ЦПК України, ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду;

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду О.В. Фазикош