ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

іменем України

11 серпня 2020 року

м. Харків

справа № 624/954/19

провадження № 22-ц/818/3774/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів -Маміної О.В., Тичкової О.Ю.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

відповідач Приватне підприємство «Агропрогрес»

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 04 травня 2020 року в складі судді Куст Н.М,

у с т а н о в и в :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Приватного підприємства «Агропрогрес» (далі - ПП «Агропрогрес») про розірвання договору оренди земельної ділянки.

Позов мотивовано тим, що після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона успадкувала земельну ділянку площею 6,2429 га в межах згідно з планом (кадастровий номер 602:000:0116) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Розсохуватської сільської ради Кегичівського району Харківської області (запис в Книзі державних актів на право приватної власності на землю № 34).

09 жовтня 2014 року її мати уклала з Приватною фірмою «Агропрогрес» договір оренди землі, за яким вищезазначену земельну ділянку передано відповідачу в оренду на десять років. Договір зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29 грудня 2014 року.

Зазначала, що їй не було відомо про укладення цього договору, про його існування та умови вона дізналася згодом.

12 жовтня 2019 року вона звернулася до ПП «Агропрогрес» з заявою-вимогою про повернення земельної ділянки, але відповідач відмовив у поверненні землі, мотивуючи відмову тим, що до нового власника переходять права та обов`язки наймодавця. Вважала, що така відмова суперечить вимогам чинного законодавства.

Орендна плата за користування земельною ділянкою є незначною і не відповідає її волевиявленню, оскільки з нею як із власником земельної ділянки договір оренди укладено не було, що позбавляє можливості отримати матеріальні блага, на які вона могла розраховувати при укладенні договору оренди з орендарем.

Посилаючись на вказані обставини, просила суд розірвати договір оренди землі, укладений між ОСОБА_3 та ПП - «Агропрогрес»; зобов`язати відповідача передати їй земельну ділянку загальною площею 6,229 га, що розташована на території Розсохуватської сільської ради Кегичівського району Харківської області, в стані, придатному для цільового використання, та оформити акт прийому-передачі земельної ділянки.

23 січня 2020 року ПП «Агропрогрес» подало відзив на позовну заяву, в якому просило в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, а також на пропуск позивачем строку позовної давності.

Відзив мотивовано тим, що спірний договір є дійсним та відповідає вільному волевиявленню сторін. Зазначав, що 27 жовтня 2016 року, тобто, через 8 днів після отримання свідоцтва про спадщину, позивачка звернулася до ПП «Агропрогрес» із заявою про видачу їй орендної плати по спірному договору оренди земельної ділянки, під час оформлення спадщини ОСОБА_1 замовлявся витяг з Державного земельного кадастру щодо спірної земельної ділянки. Зазначає, що строк позовної давності розпочався з 27 жовтня 2016 року та закінчився відповідно 27 жовтня 2019 року. Позивач звернувся до суду у грудні 2019 року, тобто після спливу строку давності. Факти, наведені позивачем, не відповідають дійсності, оскільки незважаючи на відсутність додаткових угод із власником земельної ділянки щодо підвищення орендної плати, ПП «Агропрогрес» прийнято рішення в односторонньому порядку по виплаті орендної плати у збільшеному розмірі. Зокрема, за 2015 рік - нараховано 7453,42 грн, сплачено 6000 грн (утримано податків 1453,42 грн); за 2016 рік - нараховано 11428,60 грн, сплачено 9200 грн (утримано податків 2228,57 грн); за 2017 рік - нараховано 12670,81 грн, сплачено 10200 грн (утримано податків 2470,81 грн); за 2018 рік - нараховано 12670,81 грн, сплачено 10200 грн. (утримано податків 2470,81 грн); за 2019 рік - нараховано 12670,81 грн, сплачено 10200 грн. (утримано податків 2770,81 грн). Орендну плату отримувала ОСОБА_3 , а у подальшому - ОСОБА_1 без будь-яких заперечень. ПП «Агропрогрес» неодноразово запропонувало переукласти новий договір чи додаткову угоду про заміну сторони, однак позивачка із відповідними пропозиціями не зверталась. Крім того, звертає увагу на те, що пунктом 40 спірного договору оренди земельної ділянки сторони погодили, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої сторони не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 04 травня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не доведено та не обґрунтовано належними і допустимими доказами наявність підстав для розірвання договору. Незгода з розміром орендної плати не є підставою для розірвання договору оренди, оскільки питання про збільшення розміру орендної плати може бути вирішено шляхом пред`явлення позовних вимог про внесення змін до умов договору. Невідповідність кадастрового номера та виплати орендної плати без урахування індексу інфляції не є достатніми підставами для задоволення позову, оскільки кадастровий номер міг бути уточнений при укладанні додаткової угоди чи внесення змін до діючого договору, орендна плата виплачена у більшому розмірі, ніж передбачено договором. У зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог ОСОБА_1 підстав для відмову у його задоволення саме у зв`язку з пропуском строку позовної давності немає.

10 червня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Харківського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що пунктом 10 договору передбачено обчислення розміру орендної плати за землю з урахуванням індексу інфляції. Ця умова Договору систематично не виконується, а саме впродовж 2014-1019 років їй не було нараховано коштів з урахуванням індексу інфляції, що є істотним порушенням умов договору та підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки, оскільки позбавляє можливості отримати гарантовані договором кошти. Вона бажає розпоряджатися земельними ділянками на свій розсуд, про що попереджала керівника ПП «Агропрогрес», однак останній відмовив у задоволенні її клопотання про повернення земельних ділянок. Вважає таку відмову порушенням прав власника, оскільки це позбавляє її можливості вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Зазначає, що судом не надано належної оцінки доказам щодо кадастрового номеру земельної ділянки. Згідно з Свідоцтвом про право на спадщину за законом земельна ділянка має кадастровий номер :02:000:0116. У додатках до договору оренди, які є його невід`ємною частиною, зазначено, що земельна ділянка має кадастровий номер :04:002:0116. Згідно з інформацією з кадастру України та публічної карти України, право власності на земельну ділянку з таким номером зареєстровано за ОСОБА_4 . Також посилається на висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 23 травня 2018 року по справі № 647/1460/17 щодо можливості розірвання договору оренди землі у разі переходу права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування).

ПП «Агропрогрес» рішення суду першої інстанції не оскаржило, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалось.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що 09 жовтня 2014 року між ОСОБА_3 та ПП «Агропрогрес» укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 6,2429 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка з находиться території Розсохуватської сільської ради Кегичівського району Харківської області.

Вказаний договір зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 29 грудня 2014 року за № 8288838, згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 18425080.

Відповідно до пунктів 9, 10 вищезазначеного договору оренди земельної ділянки орендна плата вноситься орендарем у розмірі 4629,44 грн, що становить не менш 3,0% від грошової оцінки земельної ділянки або у вигляді натуральної оплати згідно додатку до договору оренди земельної ділянки. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Пунктом 40 договору оренди земельної ділянки від 09 жовтня 2014 року передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим 09 лютого 2016 року Виконавчим комітетом Розсохуватської сільської ради Кегичівського району Харківської області, актовий запис № 01.

Спадкоємцем ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її донька ОСОБА_1 , яка 19 жовтня 2016 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на земельну ділянку площею 6,2429 га в межах згідно з планом (кадастровий номер 602:000:0116) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Розсохуватської сільської ради Кегичівського району Харківської області та належала померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю Р1 №717910, виданого Розсохуватською сільською радою, Кечигівського району, Харківсьької області на підставі рішення № 8 від 11 квітня 2001 року та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 34.

На виконання умов спірного договору ОСОБА_3 сплачено: 130 грн - згідно з платіжною відомістю за 2014 рік на видачу соняшника в рахунок оренди земельного паю, 700 грн -згідно з платіжною відомістю за 2014 рік на видачу кукурудзи в рахунок оренди земельного паю, 65 грн - згідно з платіжною відомістю на видачу цукру в рахунок оренди земельного паю, 6000 грн - згідно з відомістю на виплату грошей за вересень 2015 року.

В подальшому орендні платежі від ПП «Агропрогрес» отримувала ОСОБА_1 , а саме: 9200 грн - за відомістю на виплату грошей за листопад 2016 року, 10200 грн - за відомістю на виплату грошей за грудень 2017 року, 10200 грн - за відомістю на виплату грошей за вересень 2018 року, що підтверджується підписами позивачки у відповідних відомостях.

Також, 02 вересня 2019 року згідно з відомістю нарахування коштів № 8 на картковий рахунок ОСОБА_1 переведено 10200 грн.

Посилаючись на те, що договір оренди, укладений між ПП «Агропрогрес» та ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , не відповідає інтересам спадкоємця, ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (cтаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з частиною першою статті 792 Цивільного Кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Частиною другою цієї статті встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Відповідно до частини четвертою статті 124 Земельного Кодексу України (далі - ЗК України) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

За статтею першою Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до частини першою статті 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Відповідно до статті 32 Закону України «Про оренду землі», перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи - орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Згідно з частиною першою статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Щодо строку позовної давності, то судова колегія керується таким.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим, згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, провадження № 14-96цс18.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову саме у зв`язку з його необґрунтованістю.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи ОСОБА_1 про систематичне порушення відповідачем умов договору шляхом несплати в повному обсязі орендної плати, оскільки при випалі орендних платежів не враховується індекс інфляції, що порушує її права, оскільки нею не отримано кошти, які вона розраховувала отримати при належному виконані виконанні умов договору є безпідставними.

Пунктом «д» частини першої статті 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати.

При цьому систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто неналежне виконання умов договору як і невиконання, також є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (правовий висновок міститься у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17, провадження № 61-41932сво18).

Отже, за загальним правилом у разі наявності вини орендаря у систематичній несплаті орендної плати (два та більше випадки) орендодавець має право вимагати розірвання договору оренди землі.

Враховуючи річні індекси інфляції, орендодавець відповідно до умов договору розмір орендної плати мав становити: за 2015 рік - 4629,44 грн х 143,3%= 6633,99 грн, за 2016 рік - 4629,44 грн х 112,4% = 5203,49 грн, за 2017 рік - 4629,44 грн х 113,7% = 5263,67 грн, за 2018 рік - 4629,44 грн х 109,8% = 5083,13 грн, за 2019 рік - 4629,44 грн х 100,2% = 4819,25 грн, загалом - 27003,52 грн. Між тим, за 2015 - 2019 роки ПП «Агропрогрес» сплачено 45800 грн, що є більшим, ніж передбачено умовами договору, та не спростовується позивачкою.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, фактично зводиться до переоцінки доказів, яким судом надана належна оцінка.

Частиною третя статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судового збору, понесеного у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судового збору, понесеного у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19 червня 2020 року ОСОБА_1 відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 04 травня 2020 року до ухвалення судового рішення у справі.

Частина 2 вказаної статті передбачає, що при відстроченні сплати судового збору до ухвалення судового рішення у справі, судові витрати стягуються за судовим рішенням.

З урахуванням того, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з позивачки слід стягнути в дохід Держави судовий збір, який підлягав сплаті при подачі апеляційної скарги в розмірі 2305,20 грн. (1536,80*150%).

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 04 травня 2020року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2305,20 грн (дві тисячі триста п`ять грн 20 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 11 серпня 2020 року.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова