Провадження №22-ц/812/1261/20
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 серпня 2020 року м. Миколаїв

справа № 490/2509/20

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Колосовського С.Ю., Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва, постановлену 04 травня 2020 року суддею Чулупом О.С., повний текст якої складений цього ж дня, у справі за позовом Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності правочинів,

В С Т А Н О В И В

У квітні 2020 року Акціонерне товариство «УКРСИББАНК» (далі -АТ «УКРСИБАНК») звернулось з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсності правочинів.

Позивач зазначав, що 06 липня 2005 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 205-Ф, за умовами якого Банк надав останній кредитні кошти у розмірі 35 000 доларів США, а позичальник зобов`язалася повернути наданий кредит та сплатити передбачені кредитним договором проценти не пізніше 05 липня 2012 року. В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором того ж дня між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно, яке належить їй на підставі договору дарування від 17 червня 2005 року, а саме: чотирикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 106,9 кв.м. Договір іпотеки 06 липня 2005 року був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є. за реєстровим № 571 та на предмет іпотеки накладено заборону відчуження за реєстровим № 72.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 жовтня 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (поручителя) в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 163 268 грн. 79 коп.

Як вказав позивач, зазначене рішення дотепер не виконане, кредитна заборгованість станом на 16 квітня 2020 року становить 60 324,62 доларів США.

З відповіді Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області позивачу стало відомо, що 18 травня 2018 року державним реєстратором проведено державну реєстрацію припинення обтяження квартири АДРЕСА_2 та 22 травня 2018 року дана квартира була відчужена ОСОБА_1 новому власнику - ОСОБА_2 .

В серпні 2018 року АТ «УКРСИБАНК», яке є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», звернулося із позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 жовтня 2019 року у справі № 487/5566/18 залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 20 січня 2020 року, відмовлено у задоволенні позову в зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Вказаним судовим рішенням було, зокрема, встановлено, що державна реєстрація припинення обтяження квартири проведена по документам, оригіналів яких не існує, та на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, яке цим судом не ухвалювалося.

За такого, на думку Банку, іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Також, позивач вказує, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 24 лютого 2020 року на підставі нотаріально посвідченого договору дарування ОСОБА_2 подарувала іпотечну квартиру ОСОБА_3 .

Такі обставини, на думку позивача, свідчать про зловживання з боку відповідачів правами з метою уникнення виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості.

Посилаючись на те, що оскільки всупереч вимогам ст. 9 Закону України «Про іпотеку» АТ «УКРСИБАНК» як іпотекодержатель не надавав згоду на відчуження квартири, що є предметом іпотеки, то згідно приписів ч. 4 ст. 12 цього Закону, ч. 2 ст. 215 ЦК України укладені 22 травня 2018 року та 24 лютого 2020 року правочини є нікчемними.

З огляду на викладене, з метою поновлення порушених прав іпотекодержателя АТ «УКРСИБАНК» просило скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державному реєстрі іпотек, єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записи відносно спірної квартири:

- про припинення іпотеки;

- про припинення заборони відчуження;

- про право власності ОСОБА_2 ;

- про право власності ОСОБА_3 .

Одночасно з позовом АТ «УКРСИББАНК» подало заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що існує велика вірогідність, що за наявності не скасованих записів про припинення іпотеки та заборони відчуження квартира буде знову незаконно відчужена, а права іпотекодержателя та третіх осіб, необізнаних про наявність спору, будуть порушені.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 травня 2020 року у задоволенні заяви АТ «УКРСИББАНК» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «УКРСИББАНК» просило скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

На думку апелянта, висновок суду першої інстанції про те, що заявник не вказав на реальну небезпеку, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або невиконання рішення суду - є безпідставним та необґрунтованим. Оскільки предметом спору є застосування наслідків нікчемних правочинів, то, на думку АТ «УКРСИББАНК», обраний вид забезпечення позову, а саме, накладення арешту на спірну квартиру, є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідачі не скористалися.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник позивача -адвокат Безушко В.В. - підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги.

Відповідачі в судове засідання вдруге не з`явилися, про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 117, 121-124), клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не вказано на реальну небезпеку, за якої невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду, та у зв`язку з тим, що між запропонованими заходами забезпечення позову та предметом позову відсутній безпосередній правовий зв`язок.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 149, 150 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі для запобігання потенційним труднощам щодо подальшого виконання такого рішення.

Одним із видів забезпечення позову є накладення арешту на майно (п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК).

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

У п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" роз`яснено, що суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зі змісту позову АТ «УКРСИББАНК» вбачається, що між сторонами існує реальний спір стосовно нерухомого майна, що перебуває в іпотеці Банку, а саме: квартири АДРЕСА_2 .

Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказану квартиру, Банк посилався на те, що оскільки незважаючи на накладену 06 липня 2005 року заборону відчуження до припинення дії договору іпотеки, вказана нерухомість була двічі відчужена спочатку за договором купівлі-продажу від 22 травня 2018 року ОСОБА_2 , а 24 лютого 2020 року на підставі договору дарування - ОСОБА_3 , а тому існує велика вірогідність, що за наявності не скасованих записів про припинення іпотеки та припинення заборони відчуження вказана квартира буде знову незаконно відчужена, а права іпотекодержателя та третіх осіб, які набудуть цю квартиру у власність, необізнаних про наявність спору, будуть порушені.

Наведені заявником обставини свідчать про існування реальної загрози істотного ускладнення або унеможливлення ефективного захисту та поновлення порушених прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду, у разі задоволення позову, у випадку невжиття запропонованих заявником заходів забезпечення позову

Спосіб забезпечення позову, який просить застосувати АТ «УКРСИББАНК», відповідає вимогам процесуального законодавства та є співмірним заявленим позовним вимогам.

З огляду на вищевикладене, відмовивши у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції не звернув належної уваги на вимоги ст. 149 ЦПК України, а тому дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення вказаної заяви АТ «УКРСИББАНК».

За такого, оскаржувана ухвала суду першої інстанції є такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення - про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 .

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» - задовольнити.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 04 травня 2020 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Заяву Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 .

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді С.Ю. Колосовський

Н.О. Шаманська

Повний текст постанови складено 18 серпня 2020 року