Справа № 686/2324/20
Провадження № 2/686/2202/20
УХВАЛА

12 серпня 2020 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючого судді Козак О.В.,

при секретарі Слободянюк А.Ю.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_4 про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування,

встановив:

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру під АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

В судовому засіданні представник позивача подала спільну заяву позивача та відповідача про затвердження мирової угоди від 12.08.2020 року.

Позивач та відповідач в судовому засіданні свою заяву підтримали, пояснили, що наслідки затвердження мирової угоди їм зрозумілі.

Відповідно до мирової угоди, учасники справи зазначають, що з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок, які стосуються лише прав та обов`язків сторін, виходячи з положень ст. 207 ЦПК України, якими передбачено право сторін укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу, прийшли до згоди про можливість закінчення спору укладенням між сторонами мирової угоди.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, розглянувши мирову угоду від 12.08.2020 року, суд приходить до наступного висновку.

Пунктом 2 ч.5 ст.12 ЦПК України встановлено, що суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до ч.1 ст.207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмету спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Отже, виходячи з аналізу вказаної норми, мирова угода це угода сторін, в якій вони викладають прийнятний для них варіант вирішення судової справи на підставі взаємних поступок, у якій сторони розподіляють лише їхні спірні процесуальні права та обов`язки, або відмовляються від таких шляхом досягнення компромісу. Наслідком затвердження мирової угоди судом є закриття провадження по справі, а також встановлення, припинення чи зміна прав та обов`язків сторін.

Крім того, вирішуючи питання щодо затвердження мирової угоди, суд враховує, що укладення мирової угоди є одним із способів врегулювання спору між сторонами судової справи.

Частиною 5 ст. 207 ЦПК України встановлено, що суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Проаналізувавши умови мирової угоди від 11.02.2020 року, суд прийшов до висновку, що у затвердженні мирової угоди у зазначеній цивільній справі слід відмовити з огляду на наступне.

Позивач в позовній заяві зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер співвласник квартири ОСОБА_5 , спадкоємцями якого були його мати ОСОБА_6 та його син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

26.10.2011 року ОСОБА_6 склала заповіт, відповідно до якого заповіла їй зазначену квартиру.

14.08.2014 року вона звернулась до Першої Хмельницької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом. Листом №2531/02-14 від 06.10.2016 року державним нотаріусом Першої Хмельницької державної нотаріальної контори було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, у зв`язку з неподанням документів, які посвідчують право власності на зазначену квартиру.

В мировій угоді позивач ОСОБА_1 зазначає, що вона є спадкоємицею квартири, на підставі заповіту, а відповідач ОСОБА_3 є спадкоємцем квартири на підставі закону, оскільки на момент смерті батька ОСОБА_5 був малолітньою дитиною.

Сторони домовились про наступний порядок врегулювання спору, а саме що сторонами належать на праві власності такі частки:

- частка ОСОБА_1 , становить 3/4, частка ОСОБА_3 , становить 1/4 у квартирі під номером АДРЕСА_1 , загальною площею 49.2 м.кв., житловою 28,8 м.кв..

Внаслідок домовленостей ОСОБА_1 бере на себе зобов`язання здійснити компенсацію ОСОБА_3 1/4 зазначеної квартири в сумі 73750 грн.

Частиною 3 ст.1296 ЦК Українивстановлено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ч.1 ст.1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, визначено, що документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. У разі коли державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та об`єкт нерухомого майна проведено без видачі документа, що посвідчує таке право або у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, нотаріальна дія щодо такого майна вчиняється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Така інформація долучається до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса.

При вирішенні питання щодо визнання мирової угоди суд звертає увагу сторін, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд при здійсненні судочинства не може підміняти собою інші органи, зокрема органи, які вчиняють нотаріальні дії, здійснюють державну реєстрацію, а судові рішення не можуть підміняти посвідчення правочинів, зокрема щодо переходу права власності на нерухоме майно.

Враховуючи, що в судовому засіданні представник позивача надала суду для огляду Витяг про реєстрацію права власності на майно за спадкодавцями, і такі відомості є в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та що підставою для відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій було саме ненадання правовстановлюючих документів, у позивача відсутні перешкоди в оформленні спадкових прав у встановленому законом порядку.

Таким чином, суд, надавши правову оцінку умовам мирової угоди, вважає, що положення мирової угоди суперечать вимогам чинного законодавства, у зв`язку з чим мирова угода не підлягає затвердженню.

З наведених підстав, у затвердженні мирової угоди слід відмовити та продовжити розгляд справи.

Керуючись ст.ст.13, 49, 207, 258, 260 ЦПК України,

ухвалив:

Відмовити в затвердженні мирової угоди між сторонами від 12.08.2020 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: О.В. Козак