провадження № 22-ц/824/4336/2020 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 серпня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Гасюк В.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Дідков», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Єгорова Марина Євгенівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Ковальчук Сергій Павлович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, договору іпотеки, скасування державної реєстрації, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила витребувати у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 76,4 кв.м., житловою площею 41.1 кв.м.; визнати за ОСОБА_1 право власності на вказану квартиру; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 09 квітня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є., зареєстрований в реєстрі за № 1397; скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 20618638 від 09 квітня 2015 року та запис про право власності № 9341945 від 09 квітня 2015 року; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 26 лютого 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., зареєстрований в реєстрі за № 962; скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука С.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 28465068 від 26 лютого 2016 року та запис про право власності № 13449017 від 26 лютого 2016 року; скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука С.П. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 28465068 від 26.02.2016 та запис про право власності № 13449018 від 26 лютого 2016 року; визнати недійсним договір іпотеки від 21 вересня 2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., зареєстрований в реєстрі за № 13999; скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 43154857 від 24 вересня 2018 року та запис про іпотеку № 28055853 від 24 вересня 2018 року; скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 43155019 від 24 вересня 2018 року та запис про обтяження № 28056066 від 24 вересня 2018 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 24 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та АКБ «ТАС-Комерцбанк» було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач отримала 175 000 доларів США для придбання квартири за адресою: АДРЕСА_2 строком користування кредитними коштами до 24 вересня 2032 під 19,9 % річних. З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір, предметом якого є придбана за кредитні кошти квартира за вищезазначеною адресою. Заочним рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 29 серпня 2012 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ «Сведбанк» заборгованість у розмірі 1 542 398 грн. 90 коп. за кредитним договором, право вимоги за яким на підставі договору факторингу № 15 від 28 листопада 2012 року перейшло до ТОВ «ФК «Вектор плюс». 09 квітня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 за ТОВ «ФК «Вектор плюс», яке було оскаржено позивачем до Окружного адміністративного суду міста Києва. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2018 року, визнано протиправним та скасовано зазначене рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є. Разом з тим, позивачу стало відомо, що квартира АДРЕСА_1 була відчужена ТОВ «ФК «Вектор плюс» у власність ТОВ «Дідков», яке у свою чергу відчужило її у власність ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по Ѕ за кожним, а в подальшому Ѕ частка квартири, належна ОСОБА_2 , передана нею в іпотеку ОСОБА_3 на підставі договору іпотеки від 21 вересня 2018 року. Посилаючись на те, що рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є. про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру було скасовано постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року, яка набрала законної сили, та враховуючи те, що спірна квартира вибула з володіння власника поза його волею, позивач просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 18 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири від 09 квітня 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою Мариною Євгенівною, зареєстрований в реєстрі за № 1397, укладений між ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Дідков». Витребувано у добросовісного набувача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 . Витребувано у добросовісного набувача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 . Скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової Марини Євгенівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 20618638 від 09 квітня 2015 року та запис про право власності № 9341945 від 09 квітня 2015 року. Скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука Сергія Павловича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 28465068 від 26 лютого 2016 року та запис про право власності № 13449017 від 26 лютого 2016 року. Скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука Сергія Павловича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 28465068 від 26 лютого 2016 року та запис про право власності № 13449018 від 26 лютого 2016 року. Скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 43154857 від 24 вересня 2018 року та запис про іпотеку № 28055853 від 24 вересня 2018 року. Скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 43155019 від 24 вересня 2018 року та запис про обтяження № 28056066 від 24 вересня 2018 року. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс»просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що висновок суду про те, що нерухоме майно вибуло з володіння власника не з його волі є помилковими. З листа ОСОБА_1 від 23 березня 2016 року, який направлено на адресу ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», вбачається, що позивач не заперечувала проти варіанту залишення права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем для врегулювання її зобов`язань за кредитним договором. Про укладення договору купівлі-продажу квартири від 09 квітня 2015 року позивачу достеменно було відомо ще у травні 2015 року. Більш того, ОСОБА_1 зверталася у травні 2015 року до суду з позовом про визнання недійсним цього договору. Наступний позов ОСОБА_1 подано у червні 2019 року, тобто, поза межами трьохрічного строку позовної давності, що є підставою для відмови в позові.

Отже, рішення суду першої інстанції переглядається в частині задоволених позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу, який подано у встановлений апеляційним судом строк, представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 вказує на те, що незаконність набуття ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» права власності на об`єкт нерухомого майна встановлено судовим рішенням у справі № 826/1373/17. Доводи апеляційної скарги про неможливість застосування до спірних правовідносин віндикаційного позову не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , як останнім набувачам внаслідок ланцюжка відчужень, спірна квартира належить на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, а не договору іпотеки, тому позивач має право на захист права власності на спірну квартиру, яка вибула із її власності поза її волею, шляхом застосування механізму віндикаційного позову. Позивач також посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15. Саме з моменту визнання незаконним та скасування судом рішення про реєстрацію за відповідачем права власності на іпотечну квартиру, у позивача виникло право на звернення до суду з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння та розпочався перебіг позовної давності. Позивач могла дізнатися про порушення своїх прав з приводу незаконного переходу права власності на іпотечне майно та його незаконного продажу, і відповідно пред`явити позов у порядку віндикації, з моменту ухвалення постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2018 року, якою визнано незаконним та скасовано рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності за відповідачем, а, отже, строк позовної давності позивачем не пропущено.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 24 вересня 2007 року між ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В., зареєстрованим в реєстрі за № з-4594, відповідно до умов якого продавець передає у власність покупця, а покупець отримує квартиру, що належить продавцю на праві приватної власності, адреса якої АДРЕСА_2 , (а.с.16, Т.1).

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 167403844 від 21 травня 2019 року 09 квітня 2015 року о 14:35:23 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. на підставі іпотечного договору № 2706/0907/71-362-Z, серія та номер: 3-4598, виданого 24 вересня 2007 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Морозова С.В. прийнято рішення за реєстровим № 20616839 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Фінансова компанія «Вектор Плюс».

09 квітня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Єгоровою М.Є. проведено державну реєстрацію права власності на вищевказану квартиру за ТОВ «Дідков» на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованим у реєстрі за № 1397. Рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру № 20618638 від 09 квітня 2015 року (а.с.21, Т.1).

26 лютого 2016 року за договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., зареєстрованим в реєстрі за № 962, право власності на спірну квартиру перейшло від ТОВ «Дідков» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних частках, по Ѕ за кожним. Рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру № 28465068 від 26 лютого 2016 року (а.с.20, зворотня сторона, Т.1).

24 вересня 2018 року о 12:36:50 в державний реєстр Іпотек приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 43154857 від 24 вересня 2018 року 12:45:30 внесено запис про іпотеку № 28055853 щодо Ѕ частки спірної квартири, що виникла на підставі договору іпотеки від 21 вересня 2018 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , серія та номер: 13999 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. (а.с.18, зворотня сторона, Т.1).

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2018 року, визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер: 20616839 від 09 квітня 2015 року 14:35:23 про державну реєстрацію права власності за ТОВ «ФК «Вектор плюс» на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 (а.с.27-38, Т.1).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що належне ОСОБА_1 майно вибуло з її володіння поза її волею з порушенням норм чинного законодавства та набуте ТОВ «Дідков» від ТОВ ««ФК «Вектор плюс», тобто, особи, яка не мала права його відчужувати без відповідних на те правових підстав, а у подальшому відчужене ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Спірна квартира, яка вибула з володіння ОСОБА_1 на підставі рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності за ТОВ «ФК «Вектор плюс», скасованого в подальшому судовим рішенням, яке набрало законної сили, є такою, що вибула з володіння позивача поза його волею. Позивач має право на витребування спірного нерухомого майна від добросовісних набувачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за правилами ст. 388 ЦК України, а останні зобов`язані повернути власнику спірну квартиру.

Однак, апеляційний суд не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Щодо позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 09 квітня 2015 року, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Вектор Плюс» та ТОВ «Дідков», апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, а згідно зі статтею 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача.

За загальним правилом наслідком недійсності угоди є застосування двосторонньої реституції, яка не ставиться в залежність від добросовісності сторін угоди.

Разом із тим частиною третьою статті 216 ЦК України передбачено, що загальні наслідки недійсності угоди застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема, стаття 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Згідно із частиною першою статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. При встановленні наявності речово-правових відносин, до таких відносин не застосовується зобов`язальний спосіб захисту. У зобов`язальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року, що набрало законної сили, встановлено, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс» для реєстрації права власності було подано не повний пакет документів, необхідних для проведення реєстрації права власності на іпотечне майно, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 20616839 від 09 квітня 2015 року 14:35:26, а тому воно є протиправним та підлягає скасуванню.

Отже, судовим рішенням встановлено, що законних підстав на звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» права власності на спірну квартиру не було.

Враховуючи зазначені обставини, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» набув право власності на квартиру, яку позивач просить витребувати на свою користь у не встановлений законом спосіб, а тому він не мав права відчужувати її ТОВ «Дідков». У зв`язку з цим, укладений між зазначеними юридичними особами договір купівлі-продажу є недійсним.

Що стосується подальшого відчуження ТОВ «Дідков» спірної квартири на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу квартири від 26 лютого 2016 року та визнання цього договору недійсним, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року роз`яснено судам, що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача - з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України.

За таких обставин, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов обґрунтованого висновку про те, що визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного між ТОВ «Дідков» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , не вимагається, а належним способом захисту в даному випадку є витребування майна з чужого незаконного володіння кінцевих власників.

При цьому, суд прийшов до висновку про необхідність скасування рішень про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Дідков», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та записів про право власності, право іпотеки, запису про обтяження.

У той же час, пункт 1 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом наведеної норми закону державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

У силу зазначених вимог закону, для захисту позивачем її порушеного права не вимагається скасування рішень державного реєстратора про реєстрацію за відповідачами права власності на спірну квартиру, оскільки витребування квартири на користь позивача є самостійною підставою до реєстрації права власності на неї за позивачем.

Суд першої інстанції відмовив ОСОБА_1 у задоволенні позову в частині визнання недійсним договору іпотеки від 21 вересня 2018 року і рішення суду в цій частині позивач не оскаржувала.

При цьому, суд скасував рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича, які були прийняті на підставі вказаного договору іпотеки, а також відповідні записи про іпотеку та про наявні обтяження.

Задовольняючи позов в цій частині, суд залишив поза увагою, що державна реєстрація відповідних обтяжень вчинена на підставі дійсних правочинів, в даному випадку договору іпотеки, і є лише фактом їх офіційного визнання та підтвердження державою. При наявності чинного договору іпотеки, скасування рішення державного реєстратора та записів про наявні обтяження з підстав недійсності іпотечного договору чинним законодавством не передбачено і є неможливим.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про визнання недійсним договору іпотеки сторонами не оскаржується.

Заперечуючи проти позовних вимог, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» вказує на те, що про укладення договору купівлі-продажу квартири від 09 квітня 2015 року позивачу достеменно було відомо ще у травні 2015 року. У травні 2015 року ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом про визнання недійсним цього договору. Наступний позов подано у червні 2019 року, тобто, поза межами трьохрічного строку позовної давності.

Однак, такі доводи відповідача не заслуговують на увагу з наступних підстав.

Відповідно до ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права абоінтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З матеріалів справи вбачається, що з постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 грудня 2017 року, яка залишена без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 квітня 2018 року, ОСОБА_1 дізналася про те, що рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Єгорової М.Є. про державну реєстрацію права власності за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» на квартиру АДРЕСА_1 є протиправним та скасовано. Підставою для визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію стало те, що відповідачем для реєстрації права власності було подано не повний пакет документів, необхідних для проведення реєстрації права власності на іпотечне майно, а тому рішення не може вважатися таким, що прийнято з дотриманням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За таких обставин, 04 квітня 2018 року, тобто, після набрання законної сили судовим рішенням про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності за відповідачем, позивач довідалася про незаконність переходу права власності на іпотечне майно до ТОВ ФК «Вектор Плюс» та подальше його незаконне відчуження, а, відтак, і про порушення своїх прав. Саме зазначені обставини стали підставою для пред`явлення у травні 2019 року позову, зокрема, про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 09 квітня 2015 року та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Відсутність заперечень позивача проти варіанту залишення права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем для врегулювання зобов`язань за кредитним договором, на що посилається в апеляційній скарзі ТОВ ФК «Вектор Плюс», не підтверджує законність відчуження відповідачем спірної квартири, право власності на яку набуто останнім у невстановлений законом спосіб.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування рішень державних реєстраторів, записів про право власності, про іпотеку, про обтяження не відповідають фактичним обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду в цій частині з ухваленням нового рішення по суті вимог позивача.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі позовної заяви за вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна з чужого незаконного володіння сплаті підлягав судовий збір на загальну суму 10 373 грн. 40 коп. Ухвалою від 07 червня 2019 року суд першої інстанції звільнив ОСОБА_1 від сплати судового збору за її позовом, а, відтак, враховуючи, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, з кожного з відповідачів підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 2 593 грн. 35 коп. (10 373,4/4).

За подачу апеляційної скарги відповідач ТОВ «ФК «Вектор Плюс» сплатив судовий збір у розмірі 21 323 грн. 10 коп. Виходячи з того, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, на користь відповідача підлягає стягненню з позивача судовий збір у розмірі 5 763 грн. (768,4*5)*150 %).

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося, а, відтак, апеляційним судом не переглядалося.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 грудня 2019 року в частині задоволення позову про скасування рішень про державну реєстрацію прав, записів про право власності, право іпотеки, запису про обтяження та розподілу судових витратскасувати та прийняти в цій частині постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 про скасування рішень про державну реєстраціюправ, про скасування записів про право власності, записів про іпотеку та запису про обтяження відмовити.

В іншій частині рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 грудня 2019 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 , зареєстрованої по АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , зареєстрованого по АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», місце знаходження - пр-т С. Бандери, 28-А, м. Київ, ідентифікаційний код 38004195, Товариства з обмеженою відповідальністю «Дідков», місце знаходження - вул. Теремківська, 2-А, оф. 2, м. Київ, ідентифікаційний код 39582619, у дохід держави судовий збір у розмірі 2 593 (дві тисячі п`ятсот дев`яносто три) гривні, 35 копійок з кожного.

Стягнути з ОСОБА_1 , проживаючої по АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» судовий збір у розмірі 5 763 (п`ять тисяч сімсот шістдесят три) гривні.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 06 серпня 2020 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.