Житомирський апеляційний суд
Справа №296/1931/20 Головуючий у 1-й інст. Рожкова О. С.
Категорія 3 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 296/1931/20 заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №296/1931/20 за позовом ОСОБА_1 до державного реєстратора Годзь Євгена Івановича Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Житомирської області, треті особи: орган опіки та піклування Житомирської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про скасування рішення та державної реєстрації права власності

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 09 квітня 2020 року, постановлену під головуванням судді Рожкової О.С. у м. Житомирі

в с т а н о в и в :

10.03.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до державного реєстратора Годзь Євгена Івановича Комунального підприємства «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Житомирської області, треті особи: орган опіки та піклування Житомирської міської ради, Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про скасування рішення та державної реєстрації права власності.

Того ж дня ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції заяву про забезпечення позову та просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 46,73 кв.м., житловою площею 31.1 кв.м. (реєстраційний номер квартири 101), а також заборонити суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії з відчуження даного об`єкта нерухомості, з одночасною забороною Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» Код , 07400, Київська область, м. Бровари, бульвар Незалежності, 14, вчиняти дії щодо виселення, звільнення, позбавлення права користування майном, а також проникати та входити до вказаної квартири, іншим чином користуватися, володіти та розпоряджатися нею, у тому числі укладати договори іпотеки, оренди, купівлі-продажу, дарування, внесення у статутний фонд, тощо з третіми особами та здійснювати це в будь-який інший спосіб.

В обгрунтування заяви зазначив, що 20.11.2018 державним реєстратором КП «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Житомирської області Годзь Є.І. було прийнято рішення №44139533 про державну реєстрацію права власності на іпотечне майно за ТОВ «Кредитні ініціативи» з 15.11.2018, підставою чого став іпотечний договір між ним та АКПІБ філія «Відділення Промінвестбанку в м. Житомир» від 07.05.2007, предметом якого є належна йому на праві власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 46,73 кв.м. Зазначив, що така перереєстрація здійснена з порушенням вимог чинного на момент укладення договору іпотеки законодавства, оскільки були чинними норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вказав, що після проведеної перереєстрації вищезазначеної квартири за ТОВ «Кредитні ініціативи», виникла можливість знецінення і продажу нерухомого майна третім особам. Зазначив, що існує висока ймовірність невиконання рішення суду у разі задоволення його позовних вимог, а обраний ним вид забезпечення позову є обґрунтованим, достатнім та відповідає обсягу позовних вимог.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 09 квітня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 46,73 кв.м., житловою площею 31.1 кв.м. (реєстраційний номер квартири 101). В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ТОВ «Кредитні ініціативи» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову. Зазначає, що суд першої інстанції неправомірно наклав арешт на майно, чим порушує його права як іпотекодержателя. Наголошує, що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення від виконання судового рішення без наведення необхідного обгрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Вказує, що позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» на квартиру, а тому доводи заявника про те, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить або утруднить виконання судового рішення є безпідставними, оскільки у випадку задоволення позову судове рішення не підлягатиме примусовому виконанню. На думку апелянта, суд мав застосувати зустрічне забезпечення, оскільки позивач, продовжуючи володіти та користуватися спірною квартирою, може допустити заборгованість за комунальні послуги, які оперативно новому власнику не компенсуються.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Ткачук В.В. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Вказує, що суд першої інстанції звернув увагу на те, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами. При цьому співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в разі невжиття цих заходів з урахуванням відповідності права чи законного інтересу за захистом яких заявник звертається до суду з майновими наслідками заборони відповідачеві розпоряджатися певним майном чи здійснювати певні дії.

Окрім того у відзиві наголошується на тому, що оскільки ухвала про забезпечення позову не перешкоджає подальшому провадженню, то ж не може бути скасована в апеляційній інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 07.05.2007 між АКПІБ Філія «Відділення Промінвестбанку в м. Житомир» та ОСОБА_2 було укладено договір кредиту № Ф-247 на суму 60 000 доларів США, зі сплатою 12% річних із кінцевим строком повернення 06.05.2027 (а.с. 12-22).

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між АКПІБ Філія «Відділення Промінвестбанку в м. Житомир» та ОСОБА_1 (позивачем) укладено договір Іпотеки від 07.05.2007, за яким останній передав Банку в іпотеку належну йому квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 46,73 кв.м., житловою площею 31.1 кв.м.(а.с.23-26).

Із інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № від 24.02.2020 вбачається, що 20.11.2018 державним реєстратором Годзь Є.І. КП «Центр державної реєстрації» Садківської сільської ради Житомирської області було внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якого власником вказаної вище квартири є ТОВ «Кредитні ініціативи» (а.с. 9-12).

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому оскаржує рішення державного реєстратора та просить забезпечити позов.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зважаючи на обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач, позовним вимогам, дійшов висновку щодо наявності підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 46,73 кв.м., житловою площею 31.1 кв.м. (реєстраційний номер квартири 101). Суд також дійшов висновку, що вимоги заяви про заборону здійснювати будь-які реєстраційні дії з відчуження даного нерухомого майна, з одночасною забороною вчиняти дії щодо виселення, звільнення, позбавлення права користування майном, а також проникати та входити до вказаної квартири, іншим чином користуватися, володіти та розпоряджатися нею, в тому числі укладати договори іпотеки, оренди, купівлі-продажу, дарування, внесення у статутний фонд, тощо з третіми особами та здійснювати це в будь-який інший спосіб задоволенню не підлягають, оскільки такого заходу, як накладення арешту достатньо для забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи із такого.

Відповідно до частини першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову, зокрема, передбачено, що позов може забезпечуватись накладенням арешту на майно, забороною вчиняти певні дії.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Наведеною правовою позицію керувався також Верховний Суд при винесенні постанови 3 березня 2020 року у справі № 607/24748/19 в аналогічних з цією справою правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява містить відповідне обґрунтування заявлених позовних вимог, на підтвердження яких надано відповідні докази, наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги, суд установлює під час ухвалення рішення по суті спору.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Оскільки предметом спору є скасування рішення та державної реєстрації права власності на кв. АДРЕСА_2 загальною площею 46,73 кв.м., житловою площею 31.1 кв.м. за ТОВ «Кредитні ініціативи», передану позивачем (іпотекодавцем) ОСОБА_1 іпотекодержателю - ТОВ «Кредитні ініціативи», вбачається, що обраний судом вид забезпечення позову - накладення арешту на спірне майно є співмірним із заявленими позовними вимогами. При цьому суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що такий вид забезпечення позову охоплює інші вимоги заяви позивача про заборону вчинення дій та є достатнім для забезпечення позову.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, оскільки подальша реалізація спірного нерухомого майна та розпорядження ним може призвести до ускладнення виконання рішення та ефективного захисту в разі задоволення позову, а також поновлення оспорюваних прав позивача.

Наведеним спростовуються доводи, зазначені в апеляційній скарзі.

Стосовно доводів ТОВ «Кредитні ініціативи» щодо незастосування судом першої інстанції зустрічного забезпечення, слід зазначити, що відповідно до пункту 1 частини третьої статті 154 ЦПК України суд зобов`язаний застосувати зустрічне забезпечення, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

З огляду на обраний вид забезпечення позову, який не впливає на матеріальний стан апелянта, як власника майна, та не призводить до понесення додаткових витрат внаслідок його застосування, з урахуванням відсутності доказів завдання ТОВ «Кредитні ініціативи» збитків внаслідок накладення арешту на майно, доводи скарги щодо порушення норм процесуального права в частині зустрічного забезпечення на правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову не впливають.

З огляду на викладене підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, з наведених в апеляційній скарзі доводів, не вбачається.

Заперечення представника позивача адвоката Ткачука В.В. у відзиві на апеляційну скаргу про те, що оскільки ухвала про забезпечення позову не перешкоджає подальшому провадженню, то не може бути скасована в апеляційній інстанції, стосується повноважень апеляційного суду щодо необхідності постановлення в апеляційній інстанції судового рішення по суті внаслідок перегляду (скасування) ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову та унеможливлення направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, а не неможливості скасування ухвали як такої.

Виходячи із наведеного, суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення.

Ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 09 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29.07.2020.

Головуючий Судді