Ухвала

25 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 161/12285/19

провадження № 61-11391ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 30 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укрпошта», треті особи: державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», Київська митниця Державної фіскальної служби, приватне акціонерне товариство авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України», про визнання дій незаконними,

встановив:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до акціонерного товариства «Укрпошта» (далі - АТ «Укрпошта»), треті особи: державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», Київська митниця Державної фіскальної служби, приватне акціонерне товариство авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України», про визнання дій незаконними.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 13 лютого 2019 року через відділення АТ «Укрпошта» здійснив відправку до Сполучених Штатів Америки сувенірної продукції, а саме - металеву попільничку (в подарунковій дерев`яній коробці), яку власноруч виготовив із елементів ручної гранати часів Другої Світової війни. 07 березня 2019 дане поштове відправлення було повернуто відправнику із позначкою «заборонено до перес. без дозвільних документів».

Просить визнати відмову АТ «Укрпошта» у наданні послуг поштового зв`язку з міжнародного поштового відправлення його сувенірної продукції незаконною.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2020 року, залишеним без змін постановоюВолинського апеляційного суду від 30 червня 2020 року, в задоволенні позову відмовлено.

28 липня 2020 року ОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв`язку до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 30 червня 2020 року, у якій він, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження узгоджуються із положеннями Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії), згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Зважаючи на предмет позову, складність зазначеної справи та значення справи для сторін і суспільства, беручи до уваги, що касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, а також ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються у тому числі і на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

З урахуванням викладеного, оскільки оскаржуванірішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2020 року та постанова Волинського апеляційного суду від 30 червня 2020 року ухвалені у малозначній справі, вони не підлягають касаційному оскарженню і у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною третьою статті 3, статтею 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду України,

ухвалив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2020 року та постанову Волинського апеляційного суду від 30 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укрпошта», треті особи: державне підприємство «Міжнародний аеропорт «Бориспіль», Київська митниця Державної фіскальної служби, приватне акціонерне товариство авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України», про визнання дій незаконними відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Журавель

Н. О. Антоненко

М. М. Русинчук