Справа № 214/585/19
З А О Ч НЕ Р І Ш Е Н Н Я
28 липня 2020 року м. Кривий Ріг
Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого - судді Гриня Н.Г.,
секретар судового засідання - Звада Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором зі спадкоємця кредитором спадкодавця,-
Представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Савіхіна А.М. звернулася до суду з позовною заявою шляхом направлення поштовою кореспонденцією, яка надійшла на адресу суду 24 січня 2020 року, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 як спадкоємців первісного позичальника - ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором №б/н від 16.12.2010 року станом на 28 лютого 2018 року в загальному розмірі 18 759 грн. 53 коп.; стягнути з відповідача судовий збір в розмірі 2102 грн. 00 коп.
Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 16.12.2010 року між ОСОБА_4 , як позичальником, та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний договір №б/н, за умовами якого вона отримала кредит в розмірі 2012 грн. 91 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Позичальник підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на офіційному банківському сайті www.privatbank.ua, складають між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надавши позичальникові можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Так, для користування кредитним картковим рахунком позичальникові було видано кредитну картку із строком дії. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.5, 2.1.1.2.6 договору, на підставі яких при укладенні договору позичальник надала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Однак ОСОБА_4 не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, тим самим допустила порушення виконання покладених на неї зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 28 лютого 2018 року утворилась заборгованість в розмірі 18 759 грн. 53 коп., яка складається з заборгованості: за тілом кредиту - 1823 грн. 64 коп., за відсотками - 15 734 грн. 24 коп., за пенею та комісією - 1201,65 грн. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 померла. На виконання вимог ч.2 ст.1281 ЦК України 31 травня 2017 року банком направлено претензію кредитора до спадкоємця боржника до Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори. 05 червня 2018 року з нотаріальної контори до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшла відповідь про те, що спадкоємцями після смерті ОСОБА_4 , які звернулись із заявами про прийняття спадщини є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 09 листопада 2018 року банком направлено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 лист-претензію про пред`явлення до нього вимог як кредитором спадкоємцеві позичальника. Оскільки претензії, направлені позивачем до нотаріальної контори та спадкоємцеві залишились без задоволення, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вимушений звернутись до суду з метою стягнення наявної заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку.
Ухвалою суду від 27 березня 2019 року позов прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження.
Представник позивача правом на участь в судовому засіданні не скористався, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку. Згідно наявного в матеріалах справи клопотання просив справу розглянути за його відсутності, пред`явлені вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні.
Правом на участь в судовому засіданні відповідачі не скористались, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.
Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, не подання відзиву суд постановив ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень з боку представника позивача проти заочного розгляду справи.
В ході розгляду справи заявлялись наступні клопотання: представником позивача про витребування доказів (зворот а.с. 5 - а.с.6), яке задоволено ухвалою суду від 27.03.2019 року (а.с.71-72).
Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.
Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, враховуючи позицію сторін, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, приходить до наступних висновків.
16 грудня 2010 року ОСОБА_4 підписала заяву б/н, в якій зазначено, що ця заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складають між нею та банком договір про надання банківських послуг (далі - кредитний договір), що підтверджується підписом позичальника у заяві, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Цього ж дня ОСОБА_4 отримала в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредит в початково визначеному розмірі 2012 грн. 91 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.10).
ОСОБА_4 активно користуватись кредитними коштами, здійснювала частково погашення заборгованості за кредитом та процентами, що слідує з розрахунку заборгованості (а.с.7-9).
З 21 травня 2018 року найменування ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінено на АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що не є перетворенням юридичної особи. Державну реєстрацію змін в найменуванні банку проведено 14 червня 2018 року.
Згідно з ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч.1 ст.626, ч.1 ст.628 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У силу вимог ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Так, надані позивачем Умови та правила не містять підтверджень, що саме їх в наданій суду редакції розуміла позичальник та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. З огляду на зазначене суд приходить до висновку щодо відсутності підстав вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_4 ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та Правил надання банківських послуг, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих Правил тим більше, співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Отже, суд приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_4 . Умови та правила надання банківських послуг, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із нею кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Вищезазначене повністю узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17-ц від 03 липня 2019 року.
Однак, доведеність факту отримання ОСОБА_4 кредитної картки із встановленим на ній кредитним лімітом, в подальшому неодноразово зміненим, активне користування нею, в сукупності є свідченням наявності між сторонами кредитно-договірних зобов`язань. Так, з розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що ОСОБА_4 користувалась кредитними коштами, частково погашаючи заборгованість, сплачуючи банку грошові кошти в різних розмірах.
Таким чином, позивач, надавши ОСОБА_4 можливість розпоряджатись кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту, виконав свої зобов`язання за кредитним договором, тоді як ОСОБА_4 , користуючись кредитними коштами, належним чином не виконувала свої зобов`язання, що призвело до виникнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 1823 грн. 64 коп., яку суд вважає доведеною.
Приходячи до такого висновку суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, хоча й не містить строку повернення кредиту (користування ним), однак враховуючи вимоги ч.2 ст.530 ЦК України та те, що отримані та використані позичальником кредитні кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується із тим, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення заборгованості по процентам, пенею, суд вважає, що в її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом ст.1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Дослідженням змісту підписаної позивачем анкети-заяви від 16 грудня 2012 року судом встановлено, що відомості про погоджений сторонами розмір процентної ставки при укладенні кредитного договору відсутні.
Із розрахунку заборгованості, наданого банком, вбачається, що проценти на кредитну заборгованість нараховані за період з 08 серпня 2013 року по 31 серпня 2014 року за ставкою 27,6 % річних, з 01 вересня 2014 року до 31 березня 2015 року - 32,4% річних, та за ставкою 42% річних - з 01 квітня 2015 року до 31 жовтня 2016 року.
Між тим, матеріали справи не містять навіть посилання на тип процентної ставки, погодженої з ОСОБА_4 при укладенні договору, позивачем не надано доказів узгодження сторонами змінюваної процентної ставки, порядку та періодичності її зміни, порядку розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, інших вимог, передбачених законом для застосування змінюваної процентної ставки та відповідальності у вигляді пені та комісії.
Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, на підтвердження обґрунтувань позову про наявність заборгованості, окрім розрахунку заборгованості, копії анкети-заяви, витягу з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт, інших доказів на підтвердження заявлених вимог до суду не надав. З прохальної частини позову вбачається, що позивач, у разі неявки в судове засідання відповідача, просив провести заочний розгляд справи за відсутності його представника. Отже, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» скористався своїм правом щодо подання доказів на власний розсуд, в той час як збирати та відшукувати інші докази замість сторін суд не вправі.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про безпідставність дій банку з приводу нарахування ОСОБА_4 процентів за користування кредитом без погодження їх ставки, у тому числі за збільшеною відсотковою ставкою, та стягнення сумарно пені з комісією неузгоджено належним чином.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про безпідставність дій банку з приводу нарахування ОСОБА_4 процентів за користування кредитом без погодження їх ставки, у тому числі за збільшеною відсотковою ставкою, та стягнення сумарно пені з комісією неузгоджено належним чином.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть серії НОМЕР_1 від 10 жовтня 2016 року, виданим Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану (а.с.37, 138).
За життя позичальник в повному обсязі взяті на себе грошові зобов`язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого розмір нарахованої банком заборгованості склав 18 759 грн. 53 коп., яка складається з заборгованості: за тілом кредиту - 1823 грн. 64 коп., за відсотками - 15 734 грн. 24 коп., за пенею та комісією - 1201,65 грн., що слідує з розрахунку (а.с.7-9), який виконано банком станом на 28.02.2018 року.
Перевіряючи наданий позивачем ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунок заборгованості, суд враховує, що відповідно до п.32 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальником за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.
Згідно з ч.1 ст.608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Відповідно до ст.1216, ст.1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов`язків, що зазначені у ст.1219 ЦК України.
Оскільки кредитні зобов`язання не включені до визначеного ст.1219 ЦК України переліку зобов`язань, які не входять до складу спадщини, тому зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, спадкуються спадкоємцями померлого позичальника - спадкодавця в загальному порядку, встановленому законом. Строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.
У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.
Згідно зі ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.
Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку ст.1282 ЦК України.
Відповідно до ст.1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Встановлені ст.1281 ЦК України строки є преклюзивними, а тому їх недотримання, позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц(провадження № 14-53цс18).
Як вказував неодноразово Верховний Суд в постановах від 18 вересня 2019 року у справі №640/6274/16-ц, від 10 червня 2020 року у справі №646/6493/16-ц, при вирішенні спорів про стягнення заборгованості за вимогами кредитора до спадкоємців боржника, судам для правильного вирішення справи необхідно встановлювати такі обставини: коло спадкоємців, які прийняли спадщину; чи пред`явлено вимогу кредитором спадкодавця до спадкоємців боржника у строки, визначені ст.1282 ЦК України; при дотриманні кредитором строків, визначених ст.1282 ЦК України, та правильному визначенні кола спадкоємців, які залучені до участі у справі як відповідачі, суд встановлює дійсний розмір вимог кредитора (перевіряє розрахунок заборгованості станом на день смерті боржника, який є днем відкриття спадщини); - при доведеності та обґрунтованості вимог кредитора боржника, суду належить встановити обсяг спадкового майна та його вартість, визначивши тим самим межі відповідальності спадкоємця(спадкоємців) за боргами спадкодавця відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України.
Відповідно до пункту 3.11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, нотаріус приймає претензії від кредиторів спадкодавця та реєструє їх у Книзі обліку і реєстрації спадкових справ під самостійними номерами та в хронологічному порядку.
Так, 28 травня 2017 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» направило до Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори претензію кредитора в порядку ст.1281 ЦК України до спадкоємців померлого позичальника ОСОБА_4 , яка була отримана конторою 16.06.2017 (а.с. 40-41, а.с.134).
Листом від 05 січня 2018 року Сьомої Криворізька державна нотаріальна контора повідомила АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що на ім`я спадкоємця ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 . Відповідь з нотаріальної контори банком отримано 05 червня 2018 року (а.с.42).
10 жовтня 2018 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» направило спадкоємцям ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 претензію про задоволення вимог кредитора та сплату заборгованості за кредитним договором №б/н від 16 грудня 2010 року, укладеним з ОСОБА_4 (зворот а.с.42, ас. 43--50). Станом на момент розгляду справи вимога кредитора не задоволена, що є свідченням ухилення спадкоємців від погашення заборгованості спадкодавця.
Виходячи зі змісту ст.1281 ЦК України, допускаються два способи пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців: 1) безпосередньо до спадкоємців; 2) опосередковано - через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, а за межами України - через консула, що узгоджується з п.2.1 п.2 гл.10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, відповідно до якого претензії кредитора визначені однією з підстав заведення нотаріусом спадкової справи. Обрання певного способу є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд.
Оскільки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» саме 28 травня 2017 року на виконання вимог ст.1281 ЦК України направило претензію кредитора до нотаріальної контори, а після отримання 05 червня 2018 року відповіді з нотаріальної контори 10 жовтня 2018 року направило претензію безпосередньо до спадкоємця, суд приходить до висновку, що банком не пропущено визначений законом преклюзивний (присічний, обмежувальний) строк пред`явлення вимоги до спадкоємця, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 12 квітня 2017 року у справі №6-2962цс16.
Частинами 1,3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом 6-місячного строку з дня відкриття спадщини, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.
За змістом зазначених норм вбачається, що прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин - поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч.1 ст.1270 ЦК України 6-місячний строк.
Приймаючи до уваги, що оскільки зі смертю боржника зобов`язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, тому умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.1282 ЦК України. До того ж включення до складу спадщини обов`язків спадкодавця зумовлено універсальним характером спадкового наступництва, за яким до правонаступника переходить весь комплекс прав та обов`язків, які належали право попереднику на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Дослідженням матеріалів спадкової справи щодо майна ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.130-164), встановлено, що 10 жовтня 2017 року із заявою про прийняття спадщини після смерті останньої звернулась її мати ОСОБА_1 , батько ОСОБА_2 та в інтересах доньки померлої ОСОБА_3 , звернулась ОСОБА_1 . Інших спадкоємців, передбачених законом, немає. Сьомою Криворізькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу за №254/2017. 05 січня 2018 року ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , яка представляє інтереси малолітньої на час здійснення права на спадкування рішенням виконкому Саксаганської районної ради від 21.12.2016 року призначено ОСОБА_1 - були видані свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №12, №13 та №14 , що залишилось після смерті ОСОБА_4 у вигляді ј частки квартири, кожному по 1/12 частки квартири, загальною площею 52,4 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .
З огляду на те, що вимогу кредитора про погашення кредитної заборгованості спадкодавця в добровільному порядку станом на момент ухвалення рішення відповідачі не виконали, тому суд приходить до висновку про дійсність наявності між сторонами спору та необхідність захисту прав АТ КБ «ПРИВАТБАНК», порушення яких є доведеним.
Згідно зі ст.1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №496/4489/16-ц).
Суд зауважує, що спадкування є способом безоплатного набуття майна, а тому стягнення боргів спадкодавця з його спадкоємців у межах вартості отриманої спадщини є справедливим по відношенню до законних інтересів та правомірних очікувань кредитора.
За даних обставин суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог із стягненням з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованості за кредитним договором №б/н від 16.12.2010 року, а саме заборгованості за тілом кредиту - 1823,64 грн.
Отже, розмір заборгованості спадкодавиці ОСОБА_4 на час її смерті, за кредитним договором №б/н від 16 грудня 2010 року, який підлягає стягненню зі спадкоємців - відповідача становить 1823 грн. 64 коп., однак погашення заборгованості може бути здійснено виключно в межах вартості успадкованого ним майна.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд враховує часткове задоволення позову, та звільнення неповнолітньої від сплати судового збору, тому з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача належить стягнути документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 186 грн. 72 коп. пропорційно частці задоволених вимог (9,72%) в рівних частках з кожного по 93,36 грн. (а.с.1).
Керуючись ст.ст.2, 4, 12, 13, 77, 78, 80, 133, 141, 206, 223, 228, 258-260, 263-265, 280-284, 287, 354, 355, п.15 Перехідних положень, п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором зі спадкоємця кредитором спадкодавця - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , кожного окремо, на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» в рахунок відшкодування процесуальних витрат по сплаті судового збору по 93 грн. 36 коп.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів з дня його підписання не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно ст.285 ЦПК України та поданою протягом 30 днів з дня його підписання. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його підписання.
Рішення суду складено та підписано 29 липня 2020 року.

Суддя Н.Г. Гринь