Житомирський апеляційний суд
Справа №286/458/20 Головуючий у 1-й інст. Кулініч Я. В.
Категорія 70 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 286/458/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 25 травня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Кулініча Я.В. у м. Овручі,

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із названим позовом та просила стягнути із ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, яка продовжувала навчання в сумі 10 462, 08 грн за період із 01.10.2014 по 30.11.2017. В обгрунтування позовних вимог вказала, що до 2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають доньку, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначила, що рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 17.12.2014 було стягнуто аліменти на її користь на утримання доньки, яка продовжує навчання в розмірі ј частини всіх видів заробітку ОСОБА_2 щомісячно, починаючи із 31.10.2014 і до досягнення дитиною 23 років за умови продовження навчання. Зазначила, що відповідач з 2014 року не сплачував аліменти, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість розмірі 10293,67 грн. Виходячи із наведеного, посилаючись на положення ч.1 ст. 196 СК України, позивач просила задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 25 травня 2020 рокупозов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає в АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини в сумі 10293,67 грн. за період з жовтня 2014 року по листопад 2017 року та 827,27 грн. судового збору. В решті позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що його дочка ОСОБА_3 дійсно навчалася у Київському університеті Бориса Грінченка на денній формі навчання та закінчила навчання 30.06.2016, відтак, на його думку, зобов`язання по сплаті аліментів припинилося, а тому державним виконавцем невірно розраховано суму заборгованості по сплаті аліментів. Зазначає, що із наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості державного виконавця вбачається, що ним (відповідачем) здійснено переплату на суму 12654, 62грн. станом на час припинення навчання його донькою. Також посилається на положення Закону про позовну давність та вважає, що судом безпідставно її не застосовано. Вказує, що позивач не може претендувати на виплату їй пені, оскільки дочка є повнолітньою і вправі самостійно розпоряджатися належними їй коштами.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, надав пояснення аналогічні викладеному в апеляційній скарзі.

ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, що не перешкоджає розгляду справи ( ч.2 ст. 372 ЦПК України).

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 17.12.2014 року у справі №286/7160/14-ц з відповідача на користь позивача стягувалися аліменти на утримання доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача, щомісячно, починаючи з 31.10.2014 року та до досягнення ОСОБА_3 23 років за умови продовження навчання (а.с.11).

Згідно Довідки - розрахунку про розмір заборгованості зі сплати аліментів від 10.02.2020 № 10747, яка видана Овруцьким районним відділом державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції наявна заборгованість зі сплати аліментів ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 складає 10 293, 67 грн (а.с. 12-14). Зазначена довідка містить графу - заборгованість на 30 число поточного місяця по аліментах (помісячно) за період з жовтня 2014 року по листопад 2017 року, що дає можливість визначити суму неустойки.

Задовольняючи частково позовну заяву, суд першої інстанції виходив із роз`яснень, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року (справа №333/6020/16-ц), де зазначено, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому проводилися стягнення та дійшов висновку, що наданий розрахунок пені за прострочення сплати аліментів за платежами, не відповідає формулі обрахування пені. За розрахунком суду сума неустойки (пені) за прострочення аліментів за період з жовтня 2014 року по листопад 2017 року складає 176611,56 грн. Враховуючи розмір заборгованості по сплаті аліментів за розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, долученим позивачем до матеріалів справи та вимоги ч. 1 ст.196 СК України, відповідно до якої розмір неустойки (пені) не може бути більше 100 відсотків заборгованості, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, оскільки розмір визначеної позивачем пені, яку ОСОБА_2 просить стягнути з відповідача перевищує сто відсотків заборгованості, у зв`язку з чим підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, неустойка (пеня) за заборгованість по сплаті аліментів за період з жовтня 2014 року по листопад 2017 року у розмірі 10293,67 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 196 СК України, зокрема, передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) зроблено висновок, що «правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.»

При вирішенні спору суд першої інстанції обгрунтовано застосував наведену правову позицію, відповідно до якої визначив суму неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з жовтня 2014 року по листопад 2017 року в розмірі 176 611,56 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що дочка закінчила навчання у червні 2016 року, тому заборгованість по аліментах та розмір пені визначено неправильно. При цьому контррозрахунку на підтвердження своїх заперечень не надає.

Проте, навіть якщо й врахувати заперечення відповідача щодо того, що дочка закінчила навчання 30 червня 2016 року, то сума пені до зазначеної дати буде складати 142 190,26грн. Оскільки розмір позовних вимог щодо стягнення пені значно нижчий визначеного судом розміру пені, колегія суддів не вважає за необхідне наводити детальний обрахунок пені в судовому рішенні, оскільки такий розрахунок є об`ємним, проте, з огляду на межі заявлених позовних вимог, не вплине на результати розгляду справи.

З урахуванням встановлених обставин справи, доводів і заперечень сторін колегія суддів не знаходить підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Відхиляючи заперечення відповідача щодо застосування строків позовної давності, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що до вимог що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім визначених положеннями ст. 20 Сімейного Кодексу України випадків, до яких не відноситься стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів.

Не заслуговують на увагу посилання відповідача на ст. 258 ЦК України, у якій встановлено спеціальну позовну давність в один рік до вимог про стягнення неустойки, оскільки відповідно до ч.1 ст. 20 СК України на випадки стягнення неустойки в сімейному законодавстві позовна давність не застосовується.

Доводи відповідача про те, що дочка є повнолітньою, дієздатною та працюючою особою, а тому має право самостійно розпорядитись коштами, що підлягали сплаті на її утримання, не можуть бути враховані, оскільки за судовим рішенням від 17 грудня 2014 року аліменти стягуються на користь ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , а тому ОСОБА_1 мала право звернутись до суду із зазначеним позовом та ставити питання про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (с. 375 ЦПК України).

З огляду на наведене підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з п.3 ч.6 ст. 19 ЦПК України малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 25 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30.07.2020.

Головуючий Судді