Справа № 477/1336/20
Провадження № 2-з/477/28/20
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

28 липня 2020 року м. Миколаїв

Суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області Полішко В.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

28 липня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просить визнати його батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внести до актового запису №2 народження ОСОБА_3 , вчиненого 26 березня 2019 року Вітовським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, зміни щодо батька вказавши батьком ОСОБА_1 , особи буз громадянства, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . Внести до актового запису № 159 про народження ОСОБА_2 , вчиненого 12 березня 2015 року Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, зміни щодо батька вказавши батьком ОСОБА_1 , особи буз громадянства, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Одночасно з позовною заявою позивачем подана заява про забезпечення позову, в якій ОСОБА_1 просить вжити заходи щодо забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_4 вивозити за межі державного кордону України малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до вирішення справи про визнання батьківства.

Відповідно до частини 1 статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Дослідивши заяву про забезпечення позову, судом встановлено наступне.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Частинами 1 та 2 статті 151 ЦПК України встановлено, що заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Якщо заява про забезпечення позову подається до відкриття провадження у справі, в такій заяві додатково зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Частиною 2 статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені в статті 150 ЦПК України, серед яких є заборона вчиняти певні дії.

Як вбачається з заяви про забезпечення позову заявник просить заборонити ОСОБА_4 вивозити за межі державного кордону України малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

Водночас, з вказаної заяви не вбачається обґрунтована необхідність у застосуванні забезпечення позову.

Суду не надано взагалі будь-яких доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову та свідчать про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Також не надано доказів на підтвердження своїх вимог, існування спору між сторонами щодо малолітніх дітей. Матеріали заяви не мітять доказів того, що заявник є батьком дітей (у свідоцтві про народження батьком дітей зазначена інша особа), те, що він спілкується з ними, турбується про їх стан здоров`я, психологічний розвиток, надає матеріальну допомогу. відсутні відомості щодо підтверджують намір ОСОБА_4 виїхати за межі України разом із малолітніми дітьми.

Сам факт звернення до суду з позовом, не є беззаперечним доказом того, що невжиття заходів забезпечення позову зробить в подальшому неможливим виконання рішення суду.

Крім цього, заходи забезпечення позову, які просить застосувати заявник, а саме заборону залишати територію України, належать до основоположних свобод людини

Кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території, відповідно до статті 2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права та свободи.

Відповідно до статті 33 Конституції України, свобода пересування і право на вільний вибір місця проживання належать кожній людині, яка на законних підставах перебуває на території України, і включають у себе свободу пересування територією України, право на вільний вибір постійного чи тимчасового місця проживання на території України, право вільно залишати територію України, право громадянина України в будь-який час повернутися в Україну.

Тобто, вжиття таких заходів є втручанням в життя інших осіб, які не мають жодних обов`язків перед заявником, та призведе до порушення її прав на вільний вибір місця проживання та свободу пересування.

В зв`язку з чим такі заходи забезпечення позову суд вважає неспівмірними з вимогами заявника, оскільки з часу народження дітей заявник мав достатньо часу для врегулювання цього питання, а також необгрунтованими.

За таких обставин суд приходить до висновку у необхідності відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 149, 150, 151, 153, 258, 260 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Відповідно до ст.ст.353-355 ЦПК України ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 15 днів з дня одержання позивачем її копії.

Водночас, відповідно до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. Тобто, через Жовтневий районний суд Миколаївської області.

Суддя В.В. Полішко