ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1458/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №712/6737/19 Категорія: 311020000 Пироженко В.Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2020 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
судді Гончар Н.І., Сіренко Ю.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ДАК «Хліб України»,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 10.07.2020 (ухвалене о 12 год. 11 хв. у залі судових засідань Соснівського районного суду, повний текст складено 15.07.2020, суддя в суді першої інстанції Пироженко В.Д.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної акціонерної компанії «Хліб України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в :

у травні 2019 року ОСОБА_1 , діючи через представника ОСОБА_2 , звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 06.04.2017 по 23.04.2019 в сумі 170017,04 грн., мотивуючи про те, що рішенням Соснівського районного суду від 27.04.2017 у справі №712/11799/16-ц стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (за період з 01.08.2016 по 27.04.2017) в сумі 120 699,12 грн., відшкодування витрат, пов`язаних з відрядженням в сумі 10 000,00 грн. та моральну шкоду в сумі 2000,00 грн., а всього 132699,12 грн. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.04.2018 у справі №712/762/18 стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 152 496,20 грн.

Відповідачем здійснено повний розрахунок при звільненні з позивачем та відшкодовано витрати у зв?язку зі службовим відрядженням в сумі 10000,00 грн. лише 23.04.2019. Невиконання відповідачем обов`язку перед позивачем по новому розрахунку при звільненні в період з 06.04.2018 по дату остаточного розрахунку 23.04.2019 стало підставою для звернення з цим позовом до суду.

Ухвалою Соснівського районного суду від 15.11.2019 провадження у справі було закрито з посиланням на те, що дана справа відноситься до юрисдикції господарських судів (підприємство відповідач перебуває у процедурі банкрутства).

Дану ухвалу за апеляційною скаргою позивача постановою Черкаського апеляційного суду від 26.12.2019 скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постановою Верховного Суду від 07.04.2020 за касаційною скаргою відповідача вказану постанову Черкаського апеляційного суду від 26.12.2019 залишено без змін. Верховний Суд вказав, що позов у справі заявлено до 19.01.2013 (тобто до набрання чинності змінами до процесуального законодавства, якими справи за позовами працівників про стягнення заборгованості по заробітній платі, заявлені до підприємств, щодо яких відкрито провадження у справі про банкрутство, відносять до юрисдикції господарських судів), отже суд апеляційної інстанції в цій справі дійшов обґрунтованого висновку про те, що вирішення цієї справи відноситься до юрисдикції загальних судів.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 10.07.2020 позовні вимоги у справі задоволено повністю. Суд вказав, що відповідач, всупереч вимог трудового законодавства при звільненні позивача не провів з ним належний розрахунок по заробітній платі в день звільнення, що стало підставою для стягнення компенсації за затримку розрахунку у розмірі середнього заробітку.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач 24.07.2020 через відділення поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення, просить рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі. Зазначає, що стосовно відповідача відкрито провадження у справі про банкрутство, отже спір у цій справі має розглядатися господарським судом. Скаржником надано відповідні рішення господарських судів, які підтверджують таку позицію, та вказано на постанову ВП ВС від 15.01.2020 у справі №607/6254/15-ц. Додатково скаржник зазначає про те, що розгляд справи про банкрутство ДАК «Хліб України» здійснювався відповідно до положень ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» в редакції до 19.01.2013, що не впливає на визначення юрисдикції цих спорів і їх слід розглядати в порядку цивільного судочинства. Оскаржуване в цій справі рішення ухвалено у період, коли подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється згідно Кодексу України з процедур банкрутства незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство відповідача. При заборгованості ДАК «Хліб України» перед позивачем у 10000,00 грн. за рішеннями судів йому було виплачено 285195,32 грн. Наявну заборгованість перед позивачем скаржник не міг виплатити, оскільки компенсаційні виплати та добові не відносяться до фонду оплати праці, що перешкодило АТ «Ощадбанк», в якому відкрито банківські рахунки відповідача, здійснити перерахунок коштів, адже такі рахунки були арештовані у ході здійснення виконавчого провадження. Позивачем помилково зроблено посилання на ст. 121 КЗпП України, адже добові при відрядженні не входять до оплати праці згідно вимог трудового законодавства. Позивач безпідставно посилається на рішення Соснівського районного суду від 27.04.2017 та від 05.04.2018, адже вони до апеляційного суду не оскаржувались на ухвалювались без дослідження питання про структуру фонду оплати праці.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив суд апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

При розгляді справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 відповідно до наказу Міністра аграрної політики та продовольства України, голови правління ДАК «Хліб України» від 18.04.2016 № 48-к/тр був призначений на посаду заступника голови правління ДАК «Хліб України».

Наказом Мінагрополітики від 01.08.2016 №115-п, наказом ДАК «Хліб України» позивача було звільнено з вказаної посади на підставі ст. 38 Кодексу законів про працю України (розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з ініціативи працівника).

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27.04.2017 у справі №712/11799/16-ц стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (за період з 01.08.2016 по 27.04.2017) в сумі 120 699,12 грн., відшкодування витрат, пов`язаних з відрядженням в сумі 10 000,00 грн. та моральну шкоду в сумі 2000,00 грн., а всього 132 699,12 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.04.2018 у справі №712/762/18 стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 152 496,20 грн.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вказаними рішеннями судів встановлено, що має місце факт неналежного розрахунку при звільненні позивача з боку відповідача у цій справі - ДАК «Хліб України».

Відповідач здійснив повний розрахунок з позивачем 23.04.2019, що підтверджується банківською випискою від 06.05.2019 та постановою виконавця про закінчення виконавчого провадження від 25.04.2019.

Такими є фактичні обставини у справі. Правовідносини, наявні між сторонами на їх підставі, мають наступне правове регулювання.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У свою чергу відповідно до положень ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст. 117 КЗпП).

Крім того, відповідно до п.20 постанови пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Ураховуючи, що в день звільнення з позивачем не було проведено належний розрахунок, що встановлено рішеннями Соснівського районного суду м. Черкаси від 27.04.2017 у справі №712/11799/16-ц та від 05.04.2018 у справі №712/762/18, які набрали законної сили та ухвалені у справах зі спорами між цими ж сторонами, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача згідно ст.117 КЗпП України компенсації за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі середнього заробітку працівника.

При цьому апеляційний суд відхиляє усі посилання скаржника на те, що стосовно відповідача відкрито провадження у справі про банкрутство, отже спір у цій справі має розглядатися господарським судом, адже правильність віднесення розгляду та вирішення спору у цій справі до юрисдикції загальних судів підтверджено постановою ВС від 07.04.2020, прийнятою в даній справі.

Скаржнику слід врахувати, що згідно ч.1 ст.417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

У світлі викладеного посилання скаржника у справі на те, що оскаржуване в цій справі рішення ухвалено у період, коли подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється згідно Кодексу України з процедур банкрутства незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство відповідача є помилковим.

Апеляційні доводи про те, що наявну заборгованість перед позивачем скаржник не міг виплатити, оскільки компенсаційні виплати та добові не відносяться до фонду оплати праці, що перешкодило АТ «Ощадбанк», в якому відкрито банківські рахунки відповідача, здійснити перерахунок коштів, адже такі рахунки були арештовані у ході здійснення виконавчого провадження, апеляційний суд відхиляє, оскільки трудовим законодавством не передбачено жодних обмежень щодо повноти реалізації обов`язку роботодавця здійснити повний розрахунок при звільненні працівника в залежності від його фінансового стану чи особливостей використання банківських рахунків.

Вказівка скаржника на те, що добові при відрядженні не входять до оплати праці згідно вимог трудового законодавства також оцінюється критично, адже нормами ст. 116 КЗпП України передбачено обов`язок роботодавця здійснити виплату усіх належних працівнику коштів при звільненні, тобто мова йде не лише про фактичну заробітну плату, а й про усі належні виплати працівнику, у тому числі й ті, що мають компенсаційний характер.

Крім того, неналежний розрахунок з позивачем установлено рішеннями судів (про які вказано вище), що набрали законної сили, ата обставина, що ці рішення до апеляційного суду не оскаржувались на правильність таких висновків не спливає, адже суперечить вимогам ч.4 ст.82 ЦПК України про преюдиційність відповідних судових рішень та ст. 18 ЦПК України щодо обов`язковості судових рішень.

Далі, ч.1 ст. 117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України (постанова від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати таке: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

З урахуванням вищенаведеного апеляційний суд вважає, що за обставин цієї справи є доцільним зменшити розмір компенсації за час затримки розрахунку при звільненні позивачу до 50000,00 грн., адже при заборгованості ДАК «Хліб України» перед позивачем у 10000,00 грн. за рішеннями судів йому було виплачено на момент вирішення спору в цій справі 285195,32 грн., про що слушно зауважив скаржник. Вказаний розмір компенсації належним чином відповідатиме засадам розумності, справедливості та пропорційності.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 10.07.2020 у даній справі в частині визначення розміру компенсації за час затримки розрахунку при звільненні та вирішенні питання про компенсацію сплаченого судового збору слід змінити через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та вказати, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає 50000,00 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

На підставі ст. 141 ЦПК України за розгляд справи в суді першої інстанції пропорційно до задоволених позовних вимог (29,4%) з відповідача на користь державного бюджету слід стягнути 499,85 грн. судового збору (позивача звільнено від його сплати на підставі п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» як інваліда ІІ групи).

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - задовольнити частково.

Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 10.07.2020 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної акціонерної компанії «Хліб України» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, - змінити в частині визначення розміру компенсації за час затримки розрахунку при звільненні та вирішенні питання про компенсацію сплаченого судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та викласти в такій редакції :

Стягнути з Державної акціонерної компанії «Хліб України» на користь ОСОБА_1 50 000,00 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Стягнути з Державної акціонерної компанії «Хліб України» на користь державного бюджету 499,85 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

У решті рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 10.07.2020 в цій справі - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 26.08. 2020.

Суддя-доповідач

Судді