ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

Справа № 641/9975/19

Провадження № 22-ц/818/3323/20

23 липня 2020 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Тичкової О.Ю.,

суддів - Кругової С.С., Маміної О.В.,

за участю секретаря судового засідання Сидорчук М.О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

інші учасники справи:

третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова, ухвалене 1 квітня 2020 року у складі судді Богдан М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів,

установив:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , у якому просив визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов мотивований тим, що 30 грудня 2000 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб. Від шлюбу сторони мають двох синів. Повнолітнього - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітнього - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . З народження діти проживали разом з позивачем та відповідачем у квартирі АДРЕСА_2 . Це 4-х кімнатна квартира, яка на праві власності належить батьку ОСОБА_1 . З моменту одруження позивач з відповідачкою постійно проживали разом із його батьками, займали окрему кімнату, їх діти також займали кожен окрему кімнату. У вересні 2018 року ОСОБА_2 пішла від позивача та почала мешкати в будинку своєї матері за адресою: АДРЕСА_3 . Будинок складається із двох кімнат. Молодшого сина ОСОБА_7 ОСОБА_2 забрала жити до себе. Старший син ОСОБА_6 виявив бажання залишитися проживати з позивачем. У 2017 році син ОСОБА_7 став навчатися в Харківській загальноосвітній школі № 151, яка знаходиться поблизу місця проживання ОСОБА_2 Школу № 151 сторони у справі обирали разом, перебуваючи у шлюбі. Протягом навчального року 2018/2019 молодший син ОСОБА_7 мешкав разом із ОСОБА_2 , проте знаходився на повному утриманні позивача. Навчальні досягнення сина ОСОБА_7 у школі № 151 дуже слабкі, на початковому рівні. Син небажання навчатися пояснював тим, що мати весь рік дома не знаходилась, а він проживав тільки із бабусею, допомагати із домашніми завданнями по школі йому немає кому. Вихідні дні син проводив з позивачем.

Літо 2019 року син ОСОБА_7 провів у домі позивача разом із його батьками та старшим братом ОСОБА_6 . Їхати до матері ОСОБА_7 відмовлявся з тієї причини, що ОСОБА_2 почала проживати з іншим чоловіком. Відповідач з новим чоловіком зайняли окрему кімнату. Син вимушений ділити кімнату разом із бабусею, більш того за браком місця, ОСОБА_7 не має свого окремого ліжка, спить на дивані разом з бабусею. В квартирі, у якій проживає позивач, ОСОБА_7 має свою окрему кімнату, стіл, комп`ютер, телевізор. Усі літні канікули вони зі старшим сином ходили на спортивний майданчик. Тому ОСОБА_7 погодився проживати разом з позивачем і був переведений на навчання до школи № 94, поблизу місця проживання позивача. Першу чверть 3-го класу син навчався у новій школі та проживав разом з ОСОБА_1 . Вихідні дні син проводив у будинку бабусі разом із матір`ю та її новим чоловіком. Сину новий чоловік відповідача не подобається, оскільки останній говорить до нього нехороші слова.

Наприкінці жовтня 2019 року (під час канікул) до позивача зателефонувала ОСОБА_2 і повідомила, що знов перевела сина навчатися до школи №151. З цього часу син знову мешкає у відповідача, не має свого окремого ліжка для сну та відпочинку. До позивача приїжджає на вихідні дні, знаходиться на повному його забезпеченні. Позивач вважає, що сину ОСОБА_7 ліпше буде проживати з ним. У нього є всі необхідні умови для його зручного проживання, він працює, має машину, добрий стан здоров`я, не палить і зовсім не вживає алкогольних напоїв та інших заборонених препаратів. У будинку ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та батьки позивача проживають дружньо однією сім`єю. Будинок позивача є для ОСОБА_7 рідною домівкою, оскільки в ньому він проживав із народження. Визначення місця мешкання його сина необхідне ще і для того, щоб уникнути в подальшому неодноразового переведення сина з однієї школи до іншої, що спричиняє дитині незручності.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 1 квітня 2020 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що висновком Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради встановлена недоцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком, ОСОБА_1 . Враховуючи вік малолітнього ОСОБА_3 , а також його бажання залишитися проживати з матір`ю, виявлене під час спілкування із працівником департаменту, якнайкращі інтереси дитини, суд уважав, що дитина має залишитися проживати із матір`ю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час засідання комісії з питань захисту прав дитини з ОСОБА_7 була проведена розмова дитячим спеціалістом-психологом, під час якої син повідомив, що хоче проживати з обома батьками, не віддаючи перевагу жодному з них. Така інформація у висновку Комісії не відображена. Крім того, Службою у справах дітей не був наданий акт обстеження умов місця проживання дитини за адресою проживання ОСОБА_2 , хоча ухвалою суду така інформація була витребувана. Ухвалюючи рішення, суд не зазначене увагу не звернув, чим допустив неповноту встановлення обставин у справі. ОСОБА_1 офіційно працевлаштований. Дитина забезпечена необхідними предметами для його повного та гармонійного розвитку, продуктами харчування, одягом, навчальним приладдям, має окрему кімнату та комп`ютер. Дитина почуває себе добре у середовищі, у якому вона проживала з народження до вересня 2018 року, хлопчик охоплений любов`ю та турботою. У житті дитини присутня стабільність, що є важливим фактором у його розвитку, як особистості. Однак, суд першої інстанції не взяв до уваги умови проживання дитини у відповідача, відсутність у ОСОБА_2 роботи та доходу, а також взаємовідносини між новим чоловіком ОСОБА_2 і сином ОСОБА_7 .

Двадцять третього липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із клопотанням про витребування доказів, у якому просить зобов`язати Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради надати повторний висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із батьком ОСОБА_1 за результатами обстеження умов проживання обох батьків.

Судова колегія, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи клопотання, вважає, що клопотання ОСОБА_1 підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 статті 84 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) передбачено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строку з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до частин 1-3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1,2 ст. 77 ЦПК України).

Згідно статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

При цьому як зазначив Верховний Суд у постанові від 11 вересня 2019 року (справа № 153/1334/16-ц) суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи.

Відповідно до ч.5 ст. 19 Сімейного кодексу України (надалі СК України) орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як убачається із матеріалів справи, апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення суду від 01.04.2020 обґрунтована тим, що надаючи 27.02.2020 висновок щодо не доцільності визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із батьком Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради досліджував лише умови проживання батька. При цьому умови проживання ОСОБА_2 , з якою малолітній проживає на час розгляду справи, служба не досліджувала.

Колегія суддів відзначає, що ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.03.2020 з Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради витребуваний висновок доцільності проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з одним із батьків та акт обстеження умов місця проживання малолітньої дитини за адресою проживання матері - ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 , та за адресою проживання батька - ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 (а.с. 47).

Висновок № 158 від 27.02.2020 про недоцільність визначення місця проживання ОСОБА_3 разом з батьком зроблений Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради на підставі обстеження умов проживання батька і розмови з дитиною (а.с. 51-53). Акт обстеження умов проживання матері, ОСОБА_2 , департаментом не складався.

Оскільки в основу рішення суду від 01.04.2020 покладений саме висновок № 158 від 27.02.2020, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи. І у Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради належить витребувати повторний висновок, зроблений на підставі обстеження умов проживання обох батьків ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

Також апеляційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована тим, що у висновку № 158 від 27.02.2020 вказано про бажання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживати разом із матір`ю ОСОБА_2 . Безпосередньо на засіданні комісії позивачу повідомили, що син виявив бажання проживати з обома батьками одночасно.

Відповідно до ч.1 ст. 232 ЦПК України, допит малолітніх свідків і, за розсудом суду, неповнолітніх свідків проводиться в присутності батьків, усиновлювачів, опікунів, піклувальників, якщо вони не заінтересовані у справі, або представників органів опіки та піклування, а також служби у справах дітей.

Згідно зі ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім,ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

У зв`язку із необхідністю усунути розумні сумніви в тому, що при вирішенні питання щодо визначення місця проживання думка малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вислухана та почута, колегія суддів уважає, що Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради належить доручити забезпечити явку педагога в наступне судове засідання для допиту малолітнього.

Відповідно до ч.3 ст.84 ЦПК України у разі задоволення клопотання суд своєю ухвалою витребує відповідні докази.

Керуючись ст. 84, 260, 261 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів задовольнити.

Зобов`язати Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради надати повторний висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом із батьком ОСОБА_1 за результатами обстеження умов проживання обох батьків.

Зобов`язати Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради забезпечити явку педагога у наступне судове засідання, яке відбудеться 01 жовтня 2020 року о 16 годині 00 хвилин, для допиту малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді С.С. Кругова

О.В. Маміна