Провадження №22-ц/824/6284/2020
У Х В А Л А

14 серпня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі судді Журби С.О., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 21 листопада 2019 року у справі за поданням головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві Лисенко Оксани Вікторівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 21 листопада 2019 року в задоволенні подання відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, апелянт 03.03.2020 року (з пропуском встановленого законом строку на апеляційне оскарження) направив до суду апеляційну скаргу. У зв`язку з таким пропуском строку ухвалою суду від 10.03.2020 року апеляційну скаргу було залишено без руху, апелянту вказано на необхідність подати клопотання із обґрунтуванням підстав для поновлення такого строку протягом десяти календарних днів з дня отримання ухвали суду; роз`яснено, що у випадку неусунення у встановлений термін виявлених судом недоліків та неподання заяви із зазначенням підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, або якщо вказані в ній підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

На виконання вимог, зазначених в ухвалі суду від 10.03.2020 року, головний державний виконавець поштовим зв`язком надіслав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій зазначив, що 19.02.2020 року підготовлено апеляційну скаргу, але у зв`язку з відсутністю фінансування для сплати судового збору апеляційна скарга направлена лише 30.03.2020 року. Така обставина стала причиною невчасного направлення апеляційної скарги до суду. Просив врахувати зазначене, що з точки зору апелянта обумовлює наявність підстав для поновлення пропущеного строку.

З наведеною позицією апеляційний суд погодитись не може.

У відповідності до ст. 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Частина 2 зазначеної норми встановлює, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду, на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Як вже було встановлено апеляційним судом, апелянт отримав повний текст оскаржуваного судового рішення 10.02.2020 року, відтак саме з вказаної дати почав відраховуватися встановлений ч. 2 ст. 354 ЦПК України строк, який сплив 25.02.2020 року. Саме у зв`язку з тим, що апеляційну скаргу не було подано у зазначений термін, був встановлений строк для надання доказів щодо обставин, які об`єктивно перешкоджали вчасному виконанню вимог закону та дотримання процесуальних строків після 25.02.2020 року і до фактичної подачі апеляційної скарги.

З аналізу вищезгаданих правових норм вбачається, що пропущений процесуальний строк може бути поновлений судом, однак для цього учасником має бути наведено (з підтвердженнями відповідними доказами) наявність обставин, які об`єктивно, поза волею сторони обумовили неможливість дотримання нею такого строку, тобто є поважними причинами його пропуску. В той же час наявність таких поважних причин в даному випадку обґрунтовано не було. Посилання ж апелянта на гарантоване право на апеляційне оскарження без дотримання процедури саме по собі не може слугувати підставою для поновлення строку (справа «Устименко проти України» (Case of Ustimenko v. Ukraine) (Заява № 32053/13). При цьому тривалість строку пропуску в даному випадку (за умови неповажності причин) значення мати не може. За таких умов апеляційний суд приходить до висновку про те, що зазначені апелянтом доводи не дають підстав для поновлення судом строку на апеляційне оскарження та можуть призвести до порушення прав іншої сторонни, як і викликати сумнів в об`єктивності та неупередженості суду.

Рішенням від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок про те, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 18.11.2010 у справі «Мушта проти України» зазначено: «Право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. … Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності, а їх застосування має відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані.

Суд зобов`язаний прийняти і розглянути апеляційну скарги на судове рішення лише за умови дотримання скаржником вимог чинного цивільного процесуального законодавства щодо строків на апеляційне оскарження та за умови відповідності апеляційної скарги формі та змісту, як того вимагає ЦПК України. Наявність лише самої по собі апеляційної скарги не є безумовною підставою для її прийняття та відкриття апеляційного провадження.

Згідно із ч. 4 ст. 357 ЦПК України, якщо заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження в порядку, встановленому ст.358 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги, що апеляційна скарга надійшла поза межами строку на апеляційне оскарження, апелянт не навів поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, суд відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦПК України відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Керуючись ст.ст. 357, 358 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою головного державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції в місті Києві на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 21 листопада 2019 року.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя С.О. Журба