КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/5473/2020 головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 серпня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Іванової І.В., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Спеней О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 жовтня 2019 року за заявою Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Барвінок» Міністерства охорони здоров'я України у справі за позовом Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Барвінок» Міністерства охорони здоров'ядо ОСОБА_1 , третя особа - Міністерство охорони здоров'я про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року Державний заклад «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Барвінок» Міністерства охорони здоров`я України звернувсь до суду із заявою про повторне виселення ОСОБА_1 .. Свої вимоги мотивували тим, що судовим рішенням виселено ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. 27 травня 2019 року державним виконавцем встановлено, що ОСОБА_1 виселився з квартири самостійно. Тому постановою державного виконавця було прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження через виконання судового рішення в повному обсязі. Однак, заявнику стало відомо про формальне закінчення виконавчого провадження, а ОСОБА_1 самовільно вселився у вказану квартиру. Тому позивач звернувся до суду і просить повторно виселити ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 жовтня 2019 року задоволено заяву Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Барвінок» Міністерства охорони здоров'я України за позовом Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Барвінок» Міністерства охорони здоров'я до ОСОБА_1 , третя особа - Міністерство охорони здоров'я про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подавапеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, і порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви. Вказує, що суд першої інстанції без належних та достовірних доказів прийшов до висновку про те, що він повторно вселився до спірного житла. Звертає увагу суду, що на даний час він проживає у квартирі своїх батьків в м. Києві, а за місцем свого проживання періодично приходить навідатись в гості до своїх колишніх сусідів, з якими проживав багато років.

Державний заклад «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Барвінок» Міністерства охорони здоров`я України подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Міністерство охорони здоров`я України подало пояснення на апеляційну скаргу, у якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що відповідач всупереч існуючому рішенню суду про його виселення зі вищевказаної квартири, самостійно вселився у неї, чим порушив права заявника, також, будь-яких доказів, які б спростовували встановлені судом обставини, ОСОБА_1 суду не надав, не заявив клопотань про їх витребування, у разі складнощів в їх отриманні.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до частин 1-5 статі263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданнюцивільного судочинства, визначеномуцим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічноз`ясованихобставин, на якісторонипосилаються як на підставу своїхвимог і заперечень, підтверджених тимидоказами, якібули досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст. 66 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від боржника, його майна, домашніх тварин та у забороні боржнику користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі.

Відповідно до ч. 10 ст. 66 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі якщо особа самостійно вселилася у приміщення, з якого вона була примусово виселена, повторне її виселення може бути здійснено державним виконавцем на підставі ухвали суду, який прийняв рішення про виселення. Виконавче провадження у такому разі підлягає поновленню за постановою державного виконавця.

Судом встановлено, рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 5 жовтня 2016 року позов ДЗ «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій «Барвінок» задоволено. Виселено ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 26 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 5 жовтня 2016 року відхилено, а рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 липня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 5 жовтня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 26 січня 2017 року без змін.

На виконання рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області видано виконавчий лист №369/10489/15ц, який пред`явлений для примусового виконання до Києво-Святошинського РВ ДВС ГТУЮ в Київській області.

27 травня 2019 року державним виконавцем складено акт, яким встановлено, що ОСОБА_1 24 травня 2019 року виселився з квартири самостійно, про що повідомив письмово виконавця. У зв`язку з чим, виконавче провадження було закрито.

Після виселення, ОСОБА_1 знову самовільно зайняв квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджено актом комісійної перевірки від 04червня 2019 року, доповідною від 31 травня 2019 року.

В суді апеляційної інстанції відповідач зазначив місце свого постійного проживання - спірне приміщення.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення заяви, оскільки заявник надав достатні докази про те, що ОСОБА_1 повторно вселився в квартиру з якої його виселено рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 5 жовтня 2016 року, яке залишено без змін постановою Верховного суду від 11 липня 2018 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що на даний час він проживає у квартирі своїх батьків в м. Києві, а за місцем свого проживання періодично приходить навідатись в гості до своїх колишніх сусідів, з якими проживав багато років, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки відповідно до рекомендованих повідомлень, які знаходяться в матеріалах справи, відповідач отримує поштову кореспонденцію за якою знаходиться спірне житло, а саме: АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 241; т.3 а.с. 28, 45, 66), а також поясненнями ОСОБА_2 наданих апеляційному суду щодо свого фактичного місця проживання.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що права заявника було порушено відповідачем.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення заяви та вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ч. 10 ст. 66 ЗУ «Про виконавче провадження».

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «11» серпня 2020 року.

Головуючий суддяЛ.П. Сушко
СуддіІ.В. Іванова О.І. Сліпченко