Житомирський апеляційний суд
Справа №274/5526/19 Головуючий у 1-й інст. Корбут В. В.
Категорія 39 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

без участі сторін

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників справи в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 червня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Корбут В.В.

у цивільній справі № 274/5526/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" звернулося до суду з позовом. Позивач просив постановити рішення, яким стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за кредитним договором № від 17.02.2016 р. у розмірі 23 336,07 грн., посилаючись на те, що ОСОБА_1 не виконує зобов`язань за вказаним договором.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 червня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованість за кредитним договором № від 17.02.2016 р. у розмірі 23 336,07 грн. Цим же рішенням стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" у якості відшкодування судових витрат 1 921,00 грн.

У поданій через свого представника ОСОБА_2 апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вважає, що суд першої інстанції мав застосувати висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17. На думку апелянта розмір заборгованості належним чином не підтверджений та доведено переходу прав вимоги за кредитним договором до нового кредитора. Крім того, вважає, що судом мали бути застосовані положення закону про позовну давність.

Розгляд справи Житомирським апеляційним судом проведено згідно положень ч.1 ст.369 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 17.02.2016 р. ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до умов отримання кредитів та інших послуг від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" та заяву № на отримання кредиту від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" (далі Заява) (а.с.6, 79).

Як вбачається із змісту Заяви, ОСОБА_1 погодилася з тим, що ця заява разом з умовами отримання кредитів та інших послуг від Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" становлять між нею та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Центр фінансових рішень" кредитний договір. Вона ознайомлена з цим договором до його укладення та згодна з його умовами.

Відповідно до умов кредитного договору, наведених у Заяві, ОСОБА_1 17.02.2016 р. отримала грошові кошти у розмірі 12 490,00 грн. строком на 36 місяців, з початковим відсотком 1,50%, щомісячним відсотком 3,99 %, річним відсотком 0,01 %, щоденна пеня становить 0,3 %, погашення кредиту згідно графіку платежів.

Всі зазначені умови та графік платежів по кредиту погоджені позичальником власноручним підписом та договір не оспорений, а отже, є чинним.

В подальшому між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" та Товариством" Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" було укладено договір відступлення права вимоги № 20180730 від 30.07.2018 р. (з додатками до нього), відповідно до умов якого, Товариство з моменту підписання цього договору набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № від 17.02.2016 р. (а.с.20 22, 23). Зазначений договір також є чинним.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що на відповідача слід покласти обов`язок повернути отримані в кредит кошти та нараховані на них відсотки і штрафні санкції.

При цьому судом враховано, що відповідно до положень статей 526,530,610, частини 1 статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За правилами частини 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положенням частини 1 статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Частиною 1статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

В даному випадку матеріали справи свідчать про те, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору.

Разом з тим, зобов`язань за кредитним договором № від 17.02.2016 р. з погашення заборгованості за кредитом, відсотків за користування кредитом ОСОБА_1 належним чином не виконала, внаслідок чого у неї станом на 30.07.2018 р. виникла заборгованість у загальному розмірі 23 336,07 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 10 298,02 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 0,64 грн., заборгованості за щомісячними процентами (плата за управління кредитом) у розмірі 6 852,50 грн. та заборгованості за штрафом/пенею у розмірі 6 184,91 грн., що підтверджується довідкою від 31.10.2018 р. Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Центр фінансових рішень" та розрахунком заборгованості (а.с. 15,17).

Правильність розрахунку відповідачкою не спростована.

Крім того, пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Частиною першою статті 513 Цивільного кодексу України встановлено, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Статтею 514 та частиною першою статті 516 Цивільного кодексу України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

За таких обставин суд правильно вважав що до позивача на законних підставах перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № від 17.02.2016 р.

Доводи апеляційної скарги щодо застосування строку позовної давності не заслуговують на увагу, оскільки внесення відповідачкою коштів на погашення заборгованості свідчить про визнання нею боргу по кредиту. При цьому останній платіж у розмірі, що перевищує визначений графіком щомісячний платіж, був внесений позичальником 11.01.2018 року (а.с.15 зворот).

За наведених обставин суд обгрунтовано задоволив позов.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 22 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: