Провадження №22-ц/812/1349/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2020 року м. Миколаїв

Справа № 489/775/19

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шаманської Н.О.,

суддів: Коломієць В.В., Ямкової О.О.

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу

за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про стягнення коштів в рахунок компенсації витрат на утримання майна

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_3 ,

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене суддею Рум`янцевою Н.О. 12 червня 2020 року в приміщенні цього ж суду, повний текст рішення складено 12 червня 2020 року,

у с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів в рахунок компенсації витрат на утримання майна.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що перебував з відповідачкою у шлюбі, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 вересня 2017 року.

У період шлюбу сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 . З березня 2017 року вони фактично стали проживати окремо. Позивач вказував, що до жовтня 2018 року відповідач не несла витрат по утриманню спільної квартири. Оплата здійснювалась лише ним, хоча з липня 2017 року він проживає у своїх батьків та послугами не користується.

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідачки Ѕ частину витрат по оплаті комунальних послуг за квартиру у розмірі 1756 грн. 56 коп, та витрати понесені ним на оплату послуг: - з водопостачання у розмірі 3443 грн. 93 коп.,- послуг постачання газу у розмірі 11363 грн., - послуг з постачання електричної енергії у розмірі 2438 грн. 01 коп. та інтернету у розмірі 580 грн., а всього 19581 грн.50 коп., за період з лютого 2017 року по жовтень 2018 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 червня 2020 року позов частково задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 витрати на утримання спільного майна у розмірі 7047 грн. 22 коп. Розподілені судові витрати.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позов.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення лише половини, понесених витрат, оскільки розрахунок включає Ѕ частку витрат по оплаті квартплати, а інші послуги оплачуються за показниками лічильників, які він не споживав. Крім того, посилався на те, що судом невірно визначений період, за який стягуються витрати.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже справа розглядалась судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 360 ЦК України передбачає зобов`язання співвласника, відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності, брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном, тобто нести витрати, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Якщо хтось із співвласників відмовиться брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Таким чином, кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які виконали солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування у рівній частці (право зворотної вимоги - регрес).

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15 березня 2002 року по 12 вересня 2017 року (рішення суду про розірвання шлюбу).

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З матеріалів справи вбачається, що в період шлюбу, 19 серпня 2005 року сторони придбали квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 18 лютого 2020 року, квартиру АДРЕСА_1 визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності і по Ѕ частці вищезазначеної квартири за кожним в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

Згідно копій квитанцій про сплату комунальних послуг, позивач здійснив оплату послуг: з електропостачання, за період з лютого 2017 року по жовтень 2018 року, на загальну суму 2438 грн. 01 коп.; за квартирну плату з лютого 2017 року по жовтень 2018 року на загальну суму 6957 грн. 02 коп.; за газопостачання з лютого 2017 року по жовтень 2018 року, на загальну суму 11363 грн.; за водопостачання та водовідведення у розмірі 3443 грн. 93 коп. коп.; за інтернет послуги з вересня 2017 року по вересень 2018 року на загальну суму 580 грн.

Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_2 витрати на утримання квартири починаючи з лютого 2017 року до жовтня 2018 року. Розрахунок по квартплаті здійснений ним з огляду по Ѕ на кожну зі сторін. Щодо оплати послуг з водопостачання, газопостачання , електроенергії та інтернету, позивач просив стягнути ці витрати повністю з відповідачки, зазначаючи, що він не користувався такими послугами.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Ленінського районного суду від 12 вересня 2017 року шлюб між сторонами розірвано, тому з цього часу вони особисто несуть зобов`язання у витратах за оплату послуг, які надаються спільній квартирі. За такого, стягуючи кошти в рахунок компенсації витрат на утримання майна, здійснив розрахунок , починаючи з вересня 2017 року до жовтня 2018 року.

Проте, повністю з таким висновком суду не можна погодитись, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що з 1 липня 2017 року ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ., що підтверджується актом про проживання від 1 лютого 2019 року, складеним сусідами ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (а.с.19).

Отже, починаючи з липня 2017 року, позивач не проживав у квартирі АДРЕСА_1 , а тому не користувався у ній послугами водопостачання, газопостачання, електроенергією та інтернетом. Використання зазначених послуг мало місце лише для потреб відповідачки, а не для утримання самої квартири. За такого, оплата за їх використання має здійснюватись згідно з показниками засобів обліку, відповідно до кількості спожитих послуг відповідачем.

Проте, вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув належної уваги на зазначені обставини, не дав їм належної правової оцінки та дійшов помилкового висновку про стягнення витрат на утримання квартири та витрат за надані послуги з - водо, - газо, - електро постачання та інтернету пропорційно до частки в праві власності на спірну квартиру та за період з моменту винесення рішення про розірвання шлюбу до жовтня 2018 року.

За такого рішення суду першої інстанції слід змінити, збільшивши розмір стягнення витрат на утримання майна за період з 1 липня 2017 року по жовтень 2018 року з 7047 грн. 22 коп. до 14390 грн. 91 коп.

При цьому апеляційний суд виходить з того, що стягненню підлягають витрати понесені ОСОБА_1 на утримання квартири за період з липня 2017 року (період з якого позивач не проживав у квартирі) по жовтень 2018 року, які складаються з наступного: 1936 грн. 69 коп . - Ѕ квартирної плати (пропорційно до належної відповідачці частки у праві спільної часткової власності), а також 2300 грн. 76 коп. послуги з водопостачання; 1853 грн. 82 коп. електроенергія; 7719 грн. 64 коп. газопостачання та 580 грн. інтернет, які сплачені позивачем за лічильниками споживання.

Посилання представника відповідача на проживання в квартирі неповнолітніх дітей відповідача та обов`язок батька утримувати неповнолітніх дітей, які проживають з матір`ю в спірній квартирі, не зумовлює виникнення зобов`язання у співвласника брати участь у витратах на утримання майна у більшому розмірі, а не відповідно до своєї частки.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, у зв`язку із частковим задоволенням позову, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає зміні. З відповідача на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції пропорційно до задоволених вимог (73,49%) в розмірі 564 грн. 69 коп. ( 768,40 х 73,49%).

Крім того, з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь позивача судовий збір за розгляд справи у суді апеляційної інстанції пропорційно до задоволених вимог в розмірі 847 грн. 05 коп. (1152,60 х 73,49%).

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 червня 2020 року змінити, збільшивши стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на утримання спільного майна з 7047 грн. 22 коп. до 14390 грн. 91 коп., судових витрат з 307 грн. 36 коп. до 564 грн. 69 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 847 грн. 05 коп. судових витрат за розгляд апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Н.О. Шаманська

Судді: В.В. Коломієць

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 13 серпня 2020 року.