Провадження № 2/760/2191/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2020 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Шпори М.М.

представника позивача- Шепеля І.М.

представника відповідача 1- ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Кредитної спілки "Народний кредит" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості;

та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Кредитної спілки "Народний кредит" про визнання кредитного договору недійсним, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач за первісним позовом звернувся до суду з позовом і, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог від 12 грудня 2019 року, просить стягнути з відповідачів 49 079, 16 гр. заборгованості за кредитним договором, з яких:

- 40 406, 70 гр. - борг по відсотках;

- 6 256, 52 гр. - штраф;

- 2 415, 94 - пеня.

Посилається в позові на те, що відповідно до Договору про споживчий кредит № 9-180501-/н від 04 травня 2018 року, укладеного з відповідачем ОСОБА_2 , останньому було надано кредит у сумі 25 000, 00 гр., з платою за користування в розмірі 83,95 % річних, тобто 0,23 % денних від суми залишку по кредиту за кожний день користування кредитом.

В забезпечення виконання умов даного Договору був укладений Договір поруки № 9-180501-н від 04 травня 2017 року з відповідачем ОСОБА_3 яка зобов`ячалася відповідати по зобов`язаннях відповідача ОСОБА_2 , що випливають з договору про споживчий кредит.

Згідно з п.1.1 Додаткового договору до Кредитного договору у разі прострочення кредиту та визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком фіксована процентна ставка за ним встановлюється у розмірі 365% річних, тобто 1% денних на суму залишку кредиту.

Договором передбачено зміну відсоткової ставки у зв`язку з порушенням строків сплати, що призводить до визнання Договору про споживчий кредит кредитом з підвищеним ризиком.

Відповідно до п. 3.4 Договору у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором:

-у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом;

-у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом;

-у третю чергу сплачується неустойка та інші платежі відповідно до цього І говору.

Пунктом 7.4 Договору визначено, що позичальник, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за цим Договором, і не скористався правом, передбаченим п. 5.2.2. цього Договору, за рішенням кредитного комітету кредитодавця має сплатити кредитодавцю пеню, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання - простроченої заборгованості за кредитом та нарахованими процентами за кожен день прострочення виконання.

Пеня встановлюється розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу.

Згідно пункту 7.5 позичальник, який не виконав інший із зазначених у п.5.1.цього Договору обов`язків, окрім обов`язків, встановлених п.п.5.1.3 цього Договору, і не скористався правом, передбаченим п.5.2.2. цього Договору, за рішенням кредитного комітету має сплатити штраф у розмірі 50% від суми, одержаної позичальником за цим Договором.

Пунктом 7.5. Договору про споживчий кредит сторонами передбачена сплата штрафу як виду цивільно-правової відповідальності за іншою підставою, а саме у разі порушення обов`язків, окрім обов`язку щодо вчасного здійснення платежів за рішенням кредитного комітету.

У зв`язку із невиконанням умов Договору станом на 09 грудня 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 49 079, 16 гр., яка складається з:

- 40 406, 70 гр. - борг по відсотках;

- 6 256, 52 гр. - штраф;

- 2 415, 94 - пеня.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав.

Відповідачі проти позову заперечували.

20 серпня 2019 року звернулися до суду з зустрічним позовом про визнання недійсним кредитного договору та зобов`язання відповідача зарахувати в рахунок повернення отриманих ними кошти в розмірі 20 000, 00 гр.

Не заперечуючи укладення кредитного договору, в той же час посилаються на те, що при підписанні договору відповідач, розуміючи незаконність своїх дій, нав`язав підписання Додаткового Договору, які містять ще більш страшні та одіозні, кабальні умови.

Всупереч п. 3 ст. 549 ЦК України у п.1.1. Додаткового договору зазначено, що сторони домовились про зміну розміру фіксованої процентної ставки залежно від обставин, які встановлюються одноосібно кредитодавцем у розмірі 365% річних.

Це зроблено в обхід обмежень, встановлених законом щодо нарахування та стягнення неустойки, тобто фактично назвав неустойку процентами, піднявши їх до 365 % річних.

Крім того, всупереч вимогам закону кредитодавець включив стягнення неустойки за період, що перевищує строк, допустимий законом.

Із розрахунку суми заборгованості вбачається, що сума нарахованих санкцій значно перевищує не тільки суму основного боргу у сумі 12 513,04 гр., але й загальну суму позики.

Крім того, у п.1.2. Додаткового договору незрозуміло, що саме входить до суми очікуваного платежу, крім відповідних процентів.

У паспорті споживчого кредиту зазначена реальна річна процентна ставка у відсотках річних 43,7% - цифра, що ввела в обману.

У п`ятому розділі цього ж паспорту «Порядок повернення кредиту» зазначено про сплату штрафу у розмірі 50% від суми кредиту за прострочення/невиконання зобов`язань і за Договором про споживчий кредит без будь-яких уточнень: за які саме порушення, скільки разів Кредитодавець може застосувати таку сувору санкцію, тощо.

Вважає, що Договір в цілому направлений не на надання фінансових послуг та отримання доходу та повернення грошей, а спрямований на створення умов для того, щоб позичальник опинився в борговій ямі, для того, щоб забрати все майно, нажите за життя.

Кредитодавець надав кредит фактично під 83,95% річних, а за умовами Додаткового договору - під 365% річних.

Тобто, всупереч вимогам закону та переддоговірним узгодженням відповідач нав`язав несправедливі та кабальні умови у самому договорі та ще страшніші - у Додатковому договорі.

При укладенні договору відповідачем було повідомлено невірну інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту, що призвело до того, що позбавило можливості реально оцінити суму переплати по кредиту та доцільність його отримання.

Крім того, зазначають, що з 1976 року вони є подружжям і з того часу постійно проживають однією сім`єю.

Відповідач ОСОБА_3 з 21 лютого 2012 року є інвалідом другої групи в зв`язку з тяжким онкологічним захворюванням, яким вона страждає з 2011 року по теперішній час.

В зв`язку з цим з 2011 по 2018 рік пройшла чотири складні медичні операції і дванадцять курсів лікувальної хіміотерапії, вимушена постійно приймати вартісні ліки.

У зв`язку з тим, що вони є непрацездатними особами, а лікування потребувало значних фінансових витрат, вимушені були постійно позичати значні грошові кошти у знайомих та родичів, а також продати свої цінні речі та майно.

У їх власності немає іншого житла, а тому вони оселились в одноповерховому комунальному гуртожитку.

Через те, що зазначений гуртожиток не ремонтувався впродовж багатьох років, навесні 2018 року покрівля гуртожитку частково зруйнувалась, внаслідок чого відбувались залиття помешкання під час дощових, опадів, в результаті чого житло почало приходити до непридатного для проживання стану.

Дослідницька селищна рада відмовилась проводити ремонт покрівлі під браком бюджетних коштів.

За відсутності власних заощаджень і можливостей позичити кошти у знайомих та родичів, перебували у відчайдушному становищі.

Під впливом цих тяжких для них обставин вони вимушені були погодитись укласти договір споживчого кредиту з позивачем на вкрай невигідних умовах.

Виходячи з цього, просять відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного позову та не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 04 травня 2018 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений Договір про споживчий кредит № 9-180501-н, за умовами якого відповідачу ОСОБА_2 був наданий кредит у розмірі 25 000, 00 гр. зі сплатою 83,95 % річних, тобто 0,23 % денних від суми залишку по кредиту за кожний день користування кредитом.

В забезпечення виконання умов даного договору в цей же день був укладений Договір поруки № 9-180501-н з відповідачем ОСОБА_3 , яким остання зобов`язалась відповідати по зобов`язаннях відповідача ОСОБА_2 за умовами кредитного договору.

/ а.с. 11 - 13; 15 - 16 /

Згідно з п.1.1 Додаткового договору до Кредитного договору у разі прострочення кредиту та визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком фіксована процентна ставка за ним встановлюється у розмірі 365% річних тобто 1% денних на суму залишку по кредиту.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У зв`язку з неналежним виконанням умов Договору станом на 09 грудня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 40 406, 70 гр. по відсотках.

Крім того, на виконання умов договору позивачем нараховано 6 256, 52 гр. штрафу та 2 415, 94 гр. пені.

/ а.с. 114 - 115 /

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пунктом 7.4 Договору визначено, що позичальник, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за цим Договором, сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу.

В пункті 7.5 договору зазначено, що позичальник, який не виконав інший із зазначених у п.5.1.цього Договору обов`язків, окрім обов`язків. встановлених п.п.5.1.3 цього Договору, і не скористався правом, передбаченим п.5.2.2. цього Договору, за рішенням кредитного комітету має сплатити штраф у розмірі 50% від суми, одержаної позичальником за цим Договором.

Згідно зі ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в справі № 497/2849/15-ц від 23 травня 2018 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Враховуючи викладене, за змістом ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

З точки зору закону за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно з ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі, на підставі п. 2 ч. 2 ст. 543 ЦК України.

З урахуванням викладеного вище, порушення позичальником зобов`язань за умовами кредитного договору, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача за первісним позовом в частині стягнення відсотків та пені.

Що стосується зустрічного позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони повинні усвідомлювати, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Тобто сторони, які укладають правочин, повинні насправді прагнути досягнення саме того правового результату, який завжди виникає при укладенні правочину такого виду.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Частинами 1, 3 та 5 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ч.1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

З точки зору закону правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі.

Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідач ОСОБА_2 тим самим засвідчив свою згоду та взяв на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечував, що кредитний договір був укладений ним добровільно з метою досягнення певної мети, а саме ремонту покрівлі.

Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов"язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в ухвалі від 06 квітня 2016 року в справі № 6-551цс16, тяжкими обставинами можуть бути: тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини.

Основною ознакою правочину, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, є те, що він повинен бути вчинений саме для усунення або зменшення цих тяжких обставин.

Особа має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Необхідним критерієм для визнання правочину недійсним з цих підстав є доведення нерозривного причино - наслідкового зв`язку між тяжкими обставинами та вчиненням спірного правочину, який вчиняється виключно для усунення та/або зменшення тяжких обставин.

Верховний Суд України в даній ухвалі констатує, що особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

З укладеного між сторонами Договору про споживчий кредит вбачається, що він був укладений між сторонами 04 травня 2018 року.

Відповідачі в судовому засіданні зазначили, що кошти були взяті в кредит для ремонту покрівлі в житлі, в якому вони проживають.

Відповідачі в судовому засіданні не спростовували, що ініціаторами укладення договору та отримання кредиту були саме вони.

Крім того, з зустрічного позову вбачається, що хвороба у відповідача ОСОБА_3 , якою обґрунтовуються вимоги про визнання договору недійсним, була виявлена в 2011році, тобто задовго до отримання кредиту, а в 2012 році їй була встановлена інвалідність за наслідками даного захворювання.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Будь-яких доказів, які б підтверджували укладення оспорюваного правочину саме для усунення тяжких обставин, позивачі при звернення до суду не надали.

Виходячи з цих обставин підстави для задоволення зустрічного позову відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, з відповідачів також підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 921, 00 гр., сплачений позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 1,2, 11, 202, 203, 215, 233, 509, 525, 526, 549, 554, 611, 612, 626, 638,1054 ЦК України, ст.ст. 4, 12,13, 76-81, 258, 259, 263- 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 /, ОСОБА_3 / ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_2 / на користь Кредитної спілки «Народний кредит» / 03057 м. Київ проспект Перемоги, 49/2, / 40 406, 70 гр. відсотків та 2 415, 94 гр. пені.

В решті позову відмовити.

В позові ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Кредитної спілки "Народний кредит" про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 / ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_1 /, ОСОБА_3 / ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , ІН НОМЕР_2 / на користь Кредитної спілки «Народний кредит» / 03057 м. Київ проспект Перемоги, 49/2, / 1 921, 00 гр. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 26 серпня 2020 року.

Суддя Л .А. Шереметьєва