МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Справа № 521/4089/19
Пр. № 2/521/797/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Сегеди О.М.,

при секретарі Карачковському П.П.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Небеської М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановив:

У березні 2019 року Акціонерне товариство «Укрсиббанк» (далі АТ «Укрсиббанк») звернулося до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посилаючись на те, що 08 серпня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого єАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 від 08 серпня 2006 року (далі - Кредитний договір), відповідно до умов якого АТ «УкрСиббанк» надало ОСОБА_4 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 42480,00 доларів США, а останній зобов`язувався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 08 серпня 2027 року.

В якості забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов`язань за кредитним договором №0 від 08 серпня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та позичальником був укладений Іпотечний договір від 08 серпня 2006 року, згідно умов якого останній передав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 54,9 кв.м., у тому числі житловою площею 28,3 кв.м., яка належала останньому на праві власності. Відповідно до умов Іпотечного договору від 08 серпня 2006 року, предмет іпотеки забезпечує в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань позичальника перед Банком за Кредитним договором.

Позивач зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, але на час його смерті за останнім існувала заборгованістьза кредитним договором №0 від 08 серпня 2006 рокув розмірі 11172,67 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07 березня 2019 року становить 265102,71грн., яка на даний час залишається непогашеною.

Вказував, що 19 липня 2011 року АТ «Укрсиббанк» направило до Сьомої одеської державної нотаріальної контори вимогу до спадкоємців ОСОБА_4 , у тому числі і за договором про надання споживчого кредиту №0 від 08 серпня 2006 року, за змістом якої про смерть ОСОБА_4 АТ «Укрсиббанк» стало відомо у травні 2011 року.

Позивач стверджував, що свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту №0 від 08 серпня 2006 року, банк виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_4 кредит у розмірі 42480,00 доларів США, але спадкоємці останнього свої зобов`язання належним чином не виконали, тому станом на 07 березня 2019 року заборгованість по поверненню кредитних коштів за вказаним договором становить 11172,67 доларів США грн., що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 07 березня 2019 року складає 265102,71 грн.

Посилаючись на нормиЗакону України «Про іпотеку» та порушення своїх прав, оскільки відповідачі ухиляються від виконання своїх зобов`язань перед кредитором померлого за договором про надання споживчого кредиту №0 від 08 серпня 2006 року, позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру, загальною площею 54,9 кв.м., житловою площею 28,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , для задоволення вимог АТ «УкрСиббанк» в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 перед АТ «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту №0 від 08 серпня 2006 року у розмірі, станом на 13 грудня 2016 року, 11172,67 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07 березня 2019 року становить 265102, 71 грн.; встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», та стягнути з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суму сплаченого судового збору у розмірі 4437,98 грн.

Ухвалою суду від 20 березня 2019 року у відкритті провадження по даній справі було відмовлено (т. 1 а.с. 43-46).

Постановою Одеського апеляційного суду від 12 вересня 2019 року ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 20 березня 2019 року було скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції (т. 1 а.с. 99-102).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23 вересня 2019 року було відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання (т. 1 а.с. 109-110).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2019 року підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду (т. 1 а.с. 131-132).

Представник АТ «УкрСиббанк», діючий за довіреністю від 28 грудня 2019 року, у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав клопотання, згідно якого позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити та розглянути справу за відсутності представника позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечував (т. 3 а.с. 24-25, 26-27).

Представник відповідачки ОСОБА_1 , діюча на підставі ордеру від 14 січня 2020 року та договору про надання адвокатських послуг від 27 грудня 2019 року, в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в їх задоволені у повному обсязі. Раніше надала суду відзив на позов (т. 1 а.с. 162, 163-164, 165, 167-168).

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (т. 3а.с. 10, 22, 23).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються главою 49 розділу 1, главою 71 розділу 3 книги п`ятої, главами 84, 86, 87 розділу 3 книги шостої Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини.

Встановлено, що АТ «УкрСиббанк» є юридичною особою, діє на підставі Статуту, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т. 1 а.с. 7-8, 9, 10, 11-12).

Судом встановлено, що 08 серпня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0 від 08 серпня 2006 року, відповідно до умов якого останньому був наданий кредит в розмірі 42480,00 доларів США, зі сплатою 10,3 % річних за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту 08 серпня 2027 року (т. 1 а.с. 13-19).

08 серпня 2006 року в якості забезпечення виконання позичальником зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 08 серпня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 був укладений іпотечний договір, згідно умов якого останній передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 54,9 кв. м., у тому числі житловою 28,3 кв. м., яка належала йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 08 серпня 2006 року (т. 1 а.с. 24-26).

Згідно п. п. 1.1 Іпотечного договору від 08 серпня 2006 року вартість предмету іпотеки за домовленістю сторін становить 286117,00 грн., що за офіційним курсом НБУ на день укладення договору (1 долар США = 5.05 грн.) становить 56656, 81 доларів США.

Пунктом 1.2 Іпотечного договору від 08 серпня 2006 року встановлено, що Іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань іпотекодавця за договором про надання споживчого кредиту №0 від 08 серпня 2006 року, за договором про надання споживчого кредиту №0/02 від 08 серпня 2006 року та за додатковою угодою про встановлення ліміту овердрафту №29 від 08 серпня 2006 рокудо договору про відкриття карткового рахунку та видачу платіжної картки №Eimзодо 29 від 08 серпня 2006 року.

З матеріалів справи вбачається, що банк свої зобов`язання за кредитним договором №0 від 08 серпня 2006 року виконав у повному обсязі, що підтверджується довідкою розрахунком заборгованості за кредитом, відповідно до якої ОСОБА_4 отримав грошові кошти в розмірі 42480,00 доларів США(т. 1 а.с. 29-32).

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (т. 1 а.с. 27).

Відповідно до довідок про склад сім`ї та реєстрації за №1164 від 24 грудня 2009 року та за №1163 від 24 грудня 2009 року ОСОБА_4 до своєї смерті проживав разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_3 (т. 2 а.с. 30 звор., 31).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді: квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 08 серпня 2006 року і яка була передана останнім в іпотеку відповідно до іпотечних договорів від 08 серпня 2006 року, від 13 липня 2007 року (т. 2 а.с. 48 звор., 49, 51-53, 54-55, 56 звор.); Ѕ частини квартири АДРЕСА_3 , яка належала померлому на праві приватної спільної часткової власності: 1/3 частка на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів 29 вересня 1994 року, зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за №3-5266, дублікат якого виданий Управлінням житлово-комунального господарства та палівно-енергетичного комплексу Одеської міської ради 10 березня 2009 року, зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «ОМБТІ та РОН» 03 квітня 2009 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 в книзі: 709 пр-136, номер запису: 228, 1/6 частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Сьомою одеською державною нотаріальною конторою 03 червня 2009 року за реєстровим №3-1723, зареєстрованого вРеєстрі прав власності на нерухоме майно КП «ОМБТІ та РОН» 01 липня 2009 року, реєстраційний номер НОМЕР_1 в книзі: 709 пр-136, номер запису: 228. Вартість майна згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №26391372, виданого КП «ОМБТІ та РОН» 11 червня 2010 року 7665,00 грн. (т. 2 а.с. 34, 35, 38,3 8 звор., 41); квартири АДРЕСА_4 , яка належала померлому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 08 лютого 2007 року (т. 2 а.с. 58, 58 звор.- 59, 61-63, 64).

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_4 є ОСОБА_2 , батько померлого, ОСОБА_1 , дружина померлого, та ОСОБА_3 , рідний син померлого, що підтверджується свідоцтвами про народження та свідоцтвом про шлюб (т. 2 а.с. 25, 25 звор., 26).

Судом встановлено, що спадкоємці ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4 , шляхом звернення в установлений законом строк до Сьомої одеської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини (т. 2 а.с. 23, 24 звор.).

З матеріалів спадкової справи вбачається, що спадкоємці ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 отримали у спадщину по 1/3 частини спадкового майна, а самепо:

-1/3 частини квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 21 серпня 2010 року (т. 2 а.с. 43, 43 звор., 44);

- 1/3 частиниквартири АДРЕСА_4 , що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 04 вересня 2010 року (т. 2 а.с. 66 звор., 68, звор.).

- 1/3 частиниквартири АДРЕСА_1 , яка знаходиться в іпотеці, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 04 вересня 2010 року (т. 2 а.с. 65, 67, 67 звор.).

Таким чином, відповідно до діючого законодавства, спадкоємці успадкували майно, обтяжене боргом, і обтяження майна іпотекою залишається чинним після отримання свідоцтва про право на спадщину та до повного виконання зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до п. 1.1 Іпотечного договору від 08 серпня 2006 року вартість предмета іпотеки за домовленістю сторін встановлена 286117,00 грн., що за офіційним курсом НБУ на день укладення договору (1 долар США = 5.05 грн.) становить 56656, 81 доларів США.

Судом встановлено, що в матеріалах справи відсутній звіт про оцінку майна, а саме про ринкову вартість предмета іпотеки, оскільки позивач при зверненні до суду його не надав.

За таких обставин, у суду не має можливості встановити перевищує ринкова вартість предмета іпотеки або не перевищує заборгованість відповідачів перед позивачем.

Отже, оскільки, за твердженням позивача, заборгованість за кредитним договором не була погашена, останній звернувся до суду із вказаним позовом.

Зі змісту позовної заяви та довідки-розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що на час смерті ОСОБА_4 , у останнього існувала заборгованість за кредитним договором в розмірі 11172,67 доларів США (т. 1 а.с. 2-3, 29-32).

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості за кредитним договором №0 від 08 серпня 2006 року сума заборгованості ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 13 грудня 2016 року складає 11172,67 доларів США, що за курсом НБУ станом на 07 березня 2019 року становить 265102,71 грн. (т. 2 а.с. 29-32).

З матеріалів спадкової справи вбачається, що 04 вересня 2010 року державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Михальовою Л.І. було направлено на адресу позивача повідомлення про видачу спадкоємцям ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1 , на квартиру АДРЕСА_3 , та на квартиру АДРЕСА_4 (т. 2 а.с. 74 звор., 75).

Зі змісту листа ПАТ «УкрСиббанк» на ім`я завідуючої Сьомої одеської державної нотаріальної контори від 08 липня 2011 року вбачається, що в травні 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 і станом на 08 липня 2011 року залишок заборгованості за Кредитним договором 1 складає 48434,1 доларів США, за Кредитним договором 2 залишок кредитної заборгованості складає 3888,41 доларів США, а за Кредитним договором 3 залишок кредитної заборгованості складає 25830,67 доларів США(т. 2 а.с. 76 звор.-77, 78 звор.).

Листом завідуючої Сьомої одеської державної нотаріальної контори від 20 липня 2011 року, було повідомлено АТ «УкрСиббанк» про те, що 04 вересня 2010 року спадкоємцям ОСОБА_4 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом (т. 2 а.с.77 звор.).

Встановлено, що 20 липня 2011 року на ім`я спадкоємців ОСОБА_4 було направлено лист про отримання вимоги кредитора АТ «УкрСиббанк» (т. 2 а.с. 78).

Зі змісту листа державного нотаріуса на адресу ПАТ «УкрСиббанк» від 28 лютого 2013 року вбачається, що 20 липня 2011 року державним нотаріусом на адресу ПАТ «УкрСиббанк» було направлено лист про те, що 04 вересня 2010 року спадкоємцям ОСОБА_4 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом, а 20 липня 2011 року державним нотаріусом на адресу спадкоємців ОСОБА_4 було направлено повідомлення про вимогу АТ «УкрСиббанк» до спадкоємців та суму заборгованості перед банком (т. 2 а.с. 81, 81 звор., 82).

З матеріалів спадкової справи вбачається, що тільки 14 серпня 2015 року на ім`я Третьої одеської державної нотаріальної контори була направлена претензія до спадкомців ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 2 а.с. 83).

Встановлено, що 03 листопада 2015 року на ім`я ПАТ «УкрСиббанк» було направлено лист державного нотаріуса Сьомої одеської державної нотаріальної контори від 03 листопада 2015 року про те, що 04 вересня 2010 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 після смерті ОСОБА_4 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом (т. 2 а.с. 84 звор.).

Відповідно до довідок відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області від 19 березня 2019 року та від 21 жовтня 2019 року відповідачка ОСОБА_1 зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 41, 113).

Інші відповідачі в спірній квартирі не зареєстровані, що підтверджується довідками відділу адресно-довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області від 18 березня 2019 року (т. 2 а.с. 40, 42).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2016 року, залишеним ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 07 грудня 2017 року без змін, яке набрало законної сили, було відмовлено ПАТ «УкрСиббанк» в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на спадкове майно, оскільки заявивши вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач, як кредитор не зазначив, на яке саме спадкове майно необхідно звернути стягнення, не надав суду докази щодо вартості спадкового майна, а також не довів поважності пропуску строку пред`явлення ним вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог (т. 1 а.с. 48-51, 52-58).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиція при встановленні фактів судовим рішенням у іншій справі має місце лише тоді, коли в у ній брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені (ВС/КЦС №761/29966/16-ц від 18 грудня 2019 року).

За таких обставин, суд вважає, що рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2016 року, яке набрало законної сили, при розгляді даної справи має преюдиціальне значення, оскільки стосується тих саме сторін та правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України. (статті 1231 ЦК України).

Згідно ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого та нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 608 ЦК України зобов`язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язане з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини визначені ст. 1219 ЦК України, отже зобов`язання за кредитним договором та за договором іпотеки входять до складу спадщини.

За змістом ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Таким чином, оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281-1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора. Недотримання кредитором передбачених ст. 1281 ЦК України строків пред`явлення вимог (які є присічними, преклюзивними) позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави припинення іпотеки, однак такої підстави, як смерть іпотекодавця, положення зазначеної норми не містять.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Таким чином, якщо боржник та іпотекодавець одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця в разі порушення боржником своїх зобов`язань переходять обов`язки іпотекодавця у межах вартості предмета іпотеки.

Отже, аналізуючи вищезазначені цивільно-правові норми слід дійти висновку про те, що правила статті 1281 ЦК України регулюють порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобов`язань спадкодавця перед своїм кредитором, а не порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Строк, в межах якого іпотекодержатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлюється загальними положеннями про позовну давність (глава 19 ЦК України).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №522/407/15-ц зазначено, що приписи статей 1281 і 1282 ЦК України та статті 23 Закону України «Про іпотеку» регламентують особливості правового регулювання відносин між кредитором і спадкоємцями боржника, зокрема і в зобов`язаннях, забезпечених іпотекою.

За змістом цих приписів: у разі переходу права власності на предмет іпотеки у порядку спадкування право іпотеки є чинним для спадкоємця. Спадкоємець, до якого перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця.

Спадкоємець (фізична особа) не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов`язання, але в разі його порушення боржником такий спадкоємець відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Спадкоємець зобов`язаний повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо йому відомо про борги останнього.

Кредитор має пред`явити свою вимогу до спадкоємців протягом 6 місяців з дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, незалежно від настання строку вимоги, а якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, то не пізніше одного року від настання строку вимоги.

Наслідком пропуску кредитором вказаних строків звернення з вимогою до спадкоємців є позбавлення кредитора права вимоги.

Стаття 17 Закону України «Про іпотеку» визначає підстави для припинення іпотеки, серед яких немає такої як смерть іпотекодавця, оскільки за змістом частини першої статті 1282 ЦК України та частини першої статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки в порядку спадкування іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, який як спадкоємець набуває статус іпотекодавця. Відтак, іпотека у зв`язку з фактом набуття її предмета у власність спадкоємцями боржника-іпотекодавця не припиняється.

Оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України. Тобто, стаття 1281 ЦК України, яка визначає преклюзивні строки пред`явлення таких вимог, застосовується і до кредитних зобов`язань, забезпечених іпотекою.

Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність». Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістом пункту 1 частини першої статті 593 ЦК України та частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» право застави (зокрема, іпотека) припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.

Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був позичальником за кредитним договором і іпотекодавцем за договором іпотеки, тобто одночасно виступав і боржником, і іпотекодавцем. У зв`язку з його смертю відкрилася спадщина, яку прийняли відповідачі, перебравши на себе обов`язки іпотекодавця в межах вартості предмета іпотеки. Однак звернення стягнення на предмет іпотеки є можливим лише за умови, якщо зобов`язання боржником було порушене.

З позовної заяви вбачається, що у померлого на час смерті існувала заборгованість за кредитним договором в розмірі 11172,67 доларів США, але відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №0 від 08 серпня 2006 року на час смерті у померлого заборгованість за кредитним договором не виявлена (т. 1 а.с.29-32).

Даний факт був встановлений рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 14 грудня 2016 року, яке набрало законної сили.

Крім того, суд вважає, що заявивши вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач, як кредитор, не довів поважності пропуску строку пред`явлення ним вимог до спадкоємців.

За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено судовій збір в розмірі 4437,98 грн. (т. 1 а.с. 1).

Оскільки в задоволенні позовних вимог було відмовлено, то сплачений судовій збір не підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст. ст. 608, 1216, 1218, 1219, 1220, 1231, 1266, 1268, 1281, 1282 ЦК України, ст. ст. 1, 17, 24, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 4, 12, 13, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 03 серпня 2020 року.

Суддя: О.М. Сегеда