ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення коштів та пені, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 22.03.2018 року шістьма транзакціями з карткового рахунку позивача без її відома, участі та електронної ідентифікації були списані на інтернет-магазин "WMUA" кошти на загальну суму 48937,12 грн. На вимогу позивача повернути безпідставно списані з карткового рахунку кошти відповідач відмовився. Вказані операції з картковим рахунком є недозволеними, оскільки здійснювались поза її волею та без її участі. Нею було здійснено всі необхідні дії, передбачені «Умовами» спрямованими на запобігання недозволенному використанню картки та карткового рахунку, а отже вона вважає відмову банку по поверненню безпідставно знятих коштів незаконною. Тому позивач просила стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь кошти в сумі 48937,12 грн. та суму пені за неповернення грошових коштів на картковий рахунок в розмірі 6312,88 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2018 року, з врахуванням ухвали цього ж суду від 18 квітня 2019 року про виправлення описки, позовні вимоги задоволено, стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 48937,12 грн, пеню - 6312,88 грн, а всього 55250,00 грн. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. (а.с. 47-49, 81 т.1).

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки АТ КБ «ПриватБанк», яке долучене до матеріалів справи. Клопотання представника позивача Лосякова І.В. від 22.06.2020 року про відкладення розгляду справи, у зв`язку із запровадженням карантину та необхідністю надання додаткових пояснень і доказів, є необґрунтованим. На час розгляду справи 23.06.2020 року карантинні заходи суттєво послаблені; рух громадського транспорту та міжміське транспортне сполучення відновлені у повному обсязі; заявником не наведено обґрунтування неможливості своєчасного надання доказів. Враховуючи викладене, встановивши, що справа перебуває в провадженні судів з 01.08.2018 року, підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скаргиі заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними в справі доказами, що 14.04.2014 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк») була укладена угода SAMDN0494 про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної карти, на виконання якої позивачу був відкритий картковий рахунок та видана платіжна картка і ПІН-код до неї (а.с. 64 т.1).

Відповідно до п. 5 зазначеної вище угоди, клієнт ознайомлений і погоджується з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами надання платіжної карти, а також тарифами банку, які були надані клієнту для ознайомлення в письмовому вигляді.

Додатковою угодою №1 від 25.04.2014 року до договору №SAMDN0494, укладеною між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк»), було погоджено, зокрема, кредитний ліміт за картою в розмірі 25000,00 грн. (а.с. 65 т.1).

Згідно виписки з особового рахунку ОСОБА_1 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк», станом на 22.03.2018 року позивач повністю погасила свою кредитну заборгованість за картковим рахунком перед відповідачем, перерахувавши на рахунок 74000,00 грн. (а.с. 221 т.1).

Також встановлено, що, після погашення позивачем заборгованості, з карткового рахунку позивача було здійснено списання коштів "інтернет-магазин" WMUA наступних сум:

- 22.03.2018 року 51,30 грн.;

- 22.03.2018 року 9747,00 грн.;

- 22.03.2018 року 9900,90 грн.;

- 22.03.2018 року 9798,30 грн.;

- 22.03.2018 року 9644,40 грн.;

- 22.03.2018 року 9795,22 грн., на загальну суму 48937,12 грн. (а.с. 221-222 т.1).

Згідно змісту позовної заяви, 22.03.2018 року в період часу з 14 год. 54 хв. по 14 год. 58 хв. на телефон позивача надійшло чотири смс-повідомлення від відповідача з інформацією про здійснення операцій з транзакції, внаслідок яких з її карткового рахунку були списані грошові кошті на послуги інтернет-магазину "WMUA" в сумі 29497,50 грн. (а.с. 11-12 т.1). Крім того, в той же час з карткового рахунку позивача на оплату послуг інтернет-магазину "WMUA" були здійсненні ще дві транзакції за результатами яких були списані грошові кошти в сумі 19439,62 грн., за якими відповідачем не було направлено позивачу смс-повідомлення.

Відповідно до позовної заяви, 26 березня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про несанкціоноване списання коштів з її карткового рахунку та проханням вжити заходів для вирішення питання щодо повернення списаних коштів (а.с. 13 т.1).

Листом ПАТ КБ «ПриватБанк» від 03.05.2018 року №20.1.0.0.0/7-20180329/1729 позивачу повідомлено, зокрема, що переказ коштів був здійснений шляхом створення платежу в системі дистанційного обслуговування клієнтів Приват24 за допомогою сервісу Webmoney на електронний гаманець; вхід в систему Приват24 був здійснений під авторизацією позивача; при даній процедурі клієнт вводить свої ім`я користувача і пароль та входить в Приват24, створює необхідний платіж, вводить тільки йому відомий ключ доступу і після цього в Банк надходить платіжне доручення, відповідно до якого Банк здійснює переказ коштів; вказані дії можливо було здійснити лише зам допомогою використання фінансового телефону та іншої особистої інформації (а.с. 18 т.1).

Зазначеним вище листом також повідомлено про відмову в задоволенні запиту, в тому числі щодо повернення коштів, а також рекомендовано, у випадку впевненості в наявності шахрайських дій щодо списання грошових коштів, звернутися до правоохоронних органів.

Відповідно до ч. 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

За положеннями статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За змістом статті 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила віх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем електронного платіжного засобу - є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до пункті 14.12 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Пунктом 14.16 статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів; під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення.

Згідно з пунктом 2 розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705 (далі - Положення), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 3 розділу 6 Положення банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу 6 Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Пунктами 7, 8 розділу 6 Положення визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу 6 Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян» (пункт 10 розділу 6 Положення).

За договором №SAMDN0494 про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної карти від 14.04.2014 року, укладеним між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк»), позивачем було отримано споживчий кредит, тому на спірні правовідносини розповсюджується дія Законів України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п. 23 ч. 1 статті 1 Законів України «Про захист прав споживачів», який був чинним на час укладення зазначеного вище договору, споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що між сторонами укладено договір, відповідно до якого АТ КБ «ПриватБанк» надавав ОСОБА_1 кредитні кошти на придбання продукції (або для інших особистих цілей, зокрема, сплату комунальних послуг, тощо); враховуючи, що станом на 22.03.2018 року до здійснення оспорюваних позивачем транзакцій баланс на картковому рахунку ОСОБА_1 становив 119,02 грн., - колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача коштів в сумі 48818,10 грн. (48937,12 грн. - 119,02 грн.), адже вказані кошти були надані банком позивачу на умовах споживчого кредитування. При цьому, до здійснення оспорюваних транзакції, заборгованість позивача за договором №SAMDN0494 на 22.03.2018 року була відсутня.

Крім того, факт списання 22.03.2018 року з рахунку позивача саме кредитних коштів на суму 48818,10 грн. визнається відповідачем, не оспорюється позивачем та підтверджується випискою з особового рахунку позивача (а.с. 221- 222 т. 1).

Отже, позивач не набула права вимоги щодо стягнення з банка на свою користь коштів, які є кредитними та належать на праві власності саме банку.

На викладене місцевий суд уваги не звернув, помилково прийшов до висновку про належний спосіб захисту права позивача шляхом пред"явлення позову про стягнення з банку кредитних коштів на користь позивача.

Що стосується грошових коштів в розмірі 119,02 грн., які були розміщені на картковому рахунку ОСОБА_1 , відкритому за умовами договору №SAMDN0494 про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної карти від 14.04.2014 року, то суду не представлено доказів негайного звернення до банку (в телефонному або письмовому вигляді) безпосередньо після надходження смс-повідомлень про списання коштів 23.03.2018 року о 14:55 год., о 14:57 год., у відповідності до п.п. 5-8 розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705.

Згідно змісту позовної заяви, 18 квітня 2018 року, майже через місяць після списання коштів з карткового рахунку, позивач звернулась до поліції із заявою про викрадення коштів. Відповідно до листа Печерського УП ГУ НП у м. Києві від 26.12.2019 року, відомості, які були зазначені у звернення ОСОБА_1 не були внесені до ЄРДР (а.с. 261 т.1).

Колегія приймає до уваги, що, відповідно до листа відповідача від 03.05.2018 року №20.1.0.0.0/7-20180329/1729, 23.03.2018 року вхід в систему Приват24 був здійснений під авторизацією позивача; в Банк надійшли відповідні платіжні доручення, що можливо було здійснити лише за допомогою використання фінансового телефону та іншої особистої інформації позивача, що свідчить про неналежне виконання користувачем обов"язку не розкривати інформацію, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Крім того, ні місцевому, ні апеляційному судам позивачем копію відповідної банківської карти не надано, клопотання про огляд в судовому засіданні оригіналу відповідної банківської карти не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколом судового засідання.

З урахуванням наведеного, наявні підстави для висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про стягнення з банку на користь позивача 48937,12 грн.

Враховуючи, що вимога позовної заяви про стягнення з відповідача на користь позивача пені за неповернення грошових коштів в розмірі 6312,88 грн. є похідною, вона також задоволенню не підлягає.

На викладене вище місцевий суд уваги не звернув; у повному обсязі фактичні обставини справи не встановив, що призвело до ухвалення неправильного рішення, яке підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 2018 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про стягнення коштів та пені - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді