РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/8881/19

23 липня 2020 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді -Саржевської І.В.,

при секретарі -Олійник С.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лиман Донецької області (із застосуванням засобів відеоконференцзв`язку з приміщенням Дзержинського районного суду м. Харкова) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради Служба у справах дітей по Шевченківському районі, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

13.06.2019 до Краснолиманського міського суду Донецької області із Дзержинського районного суду м. Харкова, на підставі ухвали судді від 12.08.2019, за підсудністю, надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради Служба у справах дітей по Шевченківському районі, про позбавлення батьківських прав.

Ухвалою судді від 28.10.2019 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 10.03.2020 закрито підготовче провадження та справу призначене до судового розгляду.

23.07.2020 позивач ОСОБА_1 в судове засідання не прибула, хоча була належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи судом, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник Сорока О.О. в судове засідання не прибули, хоча були належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи судом, представник позивача надала суду заяву в якій просить справу розглянути за їх відсутності, заперечують проти задоволення позовних вимог, просять в їх задоволенні відмовити.

Також представником позивача - адвокатом Сорока О.О. був наданий до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому зазначено, що відповідач ОСОБА_2 заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає їх необгрунтованими, оскільки він не уникає від виконання батьківських обов`язків, сплачує аліменти, намагається знайти контакт з дитиною за місцем її мешкання, телефонним зв`язком, однак позивач всіляко перешкоджає йому в цьому.

Представник третьої особи - Департамента служби у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради Служби у справах дітей по Шевченківському районі, в судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи судом, просить справу розглянути без його участі, про що суду надав відповідну заяву.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилася в м. Харків, її батьками є: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_1 (а.с.13).

Батьки неповнолітньої ОСОБА_4 з 03.03.2007 перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 від 03.03.2007 (а.с.12), який, відповідно до копії заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.11.2013(а.с. 17), розірвано.

Позивач ОСОБА_1. 12.05.2016 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 14.06.2016 року, після чого змінила своє дошлюбне прізвище на « ОСОБА_1 »(а.с. 12).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.04.2018 року з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 були стягнуті аліменти на утримання їх доньки ОСОБА_4 (а.с.19-20).

Неповнолітня ОСОБА_4 мешкає разом з матір`ю ОСОБА_1 , вітчимом ОСОБА_7 та братом ОСОБА_9 (а.с.24).

Відповідно до довідки від 02.05.2019 року, виданої Шевченківським ВДВС м. Харків ГТУЮ в Харківській області, заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.05.2019 року складає 34936,36 грн. (а.с.34,35).

Згідно характеристики, наданої КЗ «Харківська гімназія №169 Харківської міської ради Харківської області», ОСОБА_4 навчається в вказаному закладі з 01.09.2014 року. За час відвідування закладу, батько дитини у її вихованні та розвитку участі не приймає, не займається її матеріальним забезпеченням. Всі питання вирішує мати (а.с. 27, 28).

Відповідно до копії довідки № 01-29/48, виданої 28.03.2019 року директором КПСМНЗ «ДМШ № 1 ім. Л.Бетховена», ОСОБА_4 навчається в вказаному закладі з 01.09.2013 року. За час відвідування закладу, батько дитини у її вихованні та розвитку участі не приймає (а.с. 27, 28).

Згідно з копією довідки №235, виданої 06.04.2017 року керівником КЗ « Харківський обласний палац дитячої та юнацької творчості» ОСОБА_4 навчається в вказаному закладі з 01.09.2013 року (а.с. 30).

Відповідно до копії довідки № б/н, виданої 10.01.2019 року ФОП ОСОБА_5. ОСОБА_4 відвідує секцію спортивного плавання в АФК «Волна» (а.с.32).

Відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття; малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Згідно ч. 1 ст. 59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Згідно зі ст. 32 Конституції України «Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України…». «…Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою» (ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» «…Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків».

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» «Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини… Держава надає батькам … допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей…, захищає права сім`ї».

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.

За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положень ст. 3 Конвенції ООН про права дитини в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до положень ст. 9 Конвенції ООН про права дитини Держави - сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, в якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, щодо підтримки ідеї про те, що в усіх рішеннях, які стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Рівність прав батьків випливає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Відповідно до вимог ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Згідно зі ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом, в тому числі - позбавлення батьківських прав.

Згідно із ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 , вказував на те, що позивач ОСОБА_1 перешкоджає йому бачитися з дитиною ОСОБА_4 .. Відповідач має намір спілкуватися з дитиною, займатися її вихованням в подальшому, просив позивачу у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Відповідачем ОСОБА_2 не надано належних та допустимих доказів, того що позивач ОСОБА_1 перешкоджає йому в спілкуванні з їх донькою ОСОБА_4 , не надано доказів того, що він вживав заходів щодо встановлення спілкування з дитиною, не надав доказів того, що він намагався зустрітися з дитиною за місцем її мешкання.

Відповідач ОСОБА_2 не надав доказів його звернення до уповноважених на те органів чи суду з приводу встановлення йому порядку участі у вихованні дочки ОСОБА_4 та щодо усунення перешкод у спілкування з нею з боку матері дитини.

Крім того, свідоме нехтування відповідачем ОСОБА_2 своїми обов`язками відносно дочки ОСОБА_4 , знайшли своє відображення, в пасивній поведінці відповідача під час судового розгляду вказаного спору. Неодноразово судом, визнавалася явка відповідача ОСОБА_2 обов`язковою для надання особистих пояснень, однак останній в судове засідання не прибував, його представник надавав заяви про відкладення розгляду справи , розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 на час звернення позивача ОСОБА_1 з позовом про позбавлення батьківських прав, мав певну заборгованість зі сплати аліментів на утримання своєї доньки, яку з часом сплатив, однак суд не розцінює цю позицію, як не ухилення відповідача від спілкування з дитиною, оскільки утримання дитини це є його обов`язок.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пунктом 15 Постанови ПВСУ № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 визначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір`ю, батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, не зважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

Пунктом 16 Постанови ПВСУ № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30.03.2007 роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини знайшло повне відображення в поведінці відповідача, який тривалий час не піклується ані про фізичний, ані про духовний розвиток дочки, навіть під час розгляду справи в суді з 13.06.2019 року не встановив контакт з дитиною. Таким чином, відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, які покладені на нього Конституцією України та сімейним законодавством, бо має змогу їх виконувати. При цьому судом не встановлено, що відповідачу будь-хто чи щось перешкоджало належним чином виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки дитина відвідує шкільний заклад та позашкільні заклади, однак відповідач не намагався встановити контакт з викладачами дитини для подальшого встановлення контакту з дитиною.

Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як вбачається з висновку від 24.02.2020 Департаментом служби у справах дітей Харківської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , служба у справах дітей Департаменту вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , відносно його доньки, ОСОБА_4 , так як він самоусунувся від виховання та утримання дитини(а.с.124-126).

Суду надані достатні докази, що відповідач ОСОБА_2 злісно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, внаслідок чого, суд приходить до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав не буде суперечити правам та законним інтересам дитини.

Згідно з ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Проте в розглядуваній справі суд рішення щодо стягнення аліментів на дитину не ухвалює, оскільки питання утримання дитини до її повноліття вже були врегульовані у рішенні Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.04.2018 року, котре набрало законної сили.

Згідно із ст. 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. У відповідності зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір у разі задоволення позову, покладається на відповідача.

Враховуючи, що судом задоволені позовні вимоги повністю, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати у розмірі 768,40 грн.

Суд додатково вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи, що відповідно до ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 3, 11, 12, 316, 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст. 3, 4, 10, 12, 13, 19, 258, 259, 264, 265, 280, 281 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради Служба у справах дітей по Шевченківському районі, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , батьківських прав відносно його неповнолітьої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Додатково роз`яснити учасникам справи, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , місце проживання: АДРЕСА_3 )понесені позивачем витрати щодо сплати судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно із п/п. 15.5) п.15 розд. XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до ч. 3 Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя -