Головуючий суду 1 інстанції - Посохов І.С.
Доповідач - Авалян Н.М.
Справа № 428/6221/18
Провадження № 22-ц/810/414/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року м.Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Авалян Н.М.

суддів Назарової М.В., Лозко Ю.П.

за участю секретаря судового засідання Сінько А.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором

з апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області

від 25 березня 2020 року

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та відзиву на позовну заяву

01 червня 2018 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з вказаним позовом, в якому після уточнення позовних вимог, просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором № б/н від 11 березня 2010 року, яка утворилась станом на 21 травня 2019 року, у розмірі 127988, 63 грн., з яких: 3115, 47 грн. заборгованість за кредитом та 124873,16 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, розрахованих за період з 02 травня 2017 року по 25 травня 2019 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25 березня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 11.03.2010 року у сумі 3 115,47 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Узагальнені доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення відсотків за користування кредитом у розмірі 51180,98 грн. за задовольнити позов в зазначеній частині. Доводи апеляційної скарги обґрунтовані посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Позивач вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачки процентів за користування кредитом, оскільки встановивши, що банк надав позичальнику кредит, а останній його не повернув, у суду не було підстав для відмови у задоволенні позову про стягнення процентів за користування кредитом. Крім того, висновки суду не відповідають матеріалам справи. Зокрема, суд не звернув уваги на те, що в анкеті-заяві вказана процентна ставка, відповідачка отримала кредитну картку та користувався кредитними коштами, а також частково погашала заборгованість. Також, позивач вказує на те, що судом не враховані правові висновки Верховного Суду.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що рішення суду є закогнним та обгрунтованим.

Стислий виклад встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи

Згідно з копією анкети-заяви б/н від 11 березня 2010 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку відповідачка виявила бажання оформити на своє ім`я в ПАТ КБ «Приватбанк» кредитку та погодилась з тим, що ця «Анкета-заява» разом з «Пам`яткою клієнта», «Умовами та Правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами» складає договір про надання банківських послуг. Однак, у вказаній заяві назва кредитки відсутня, розмір кредитного ліміту відсутній, та відсутній будь-який розмір відсотків за користування кредитом.

Для користування кредитними коштами відповідачка отримала в АТ КБ «Приватбанк» кредитні картки № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 08.2017 року.

Згідно з розрахунком заборгованості загальна сума заборгованості відповідачки станом на 21 травня 2019 року становить 127988,63 грн., з яких: 3115, 47 грн. загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 124873, 16 грн. загальний залишок заборгованості за відсотками за період з 02.05.2017 по 21.05.2019.

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

В судове засідання учасники справи не з`явились, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає апеляційному розгляду справи з огляду на те, що вони належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток.

Апеляційний суд, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Предметом апеляційного розгляду справи є рішення суду в частині відмови у задоволенні позову в частині стягнення процентів за кредитним договором.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення договірних процентів за користування кредитом, з урахуванням встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність будь-яких доказів розміру погодженого сторонами у встановленому законом порядку розміру процентної ставки.

Апеляційний суд вважає правильним вказаний висновок суду першої інстанції та зауважує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до с.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Судом встановлено, що відповідачка погодилась з тим, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, складають договір про надання банківських послуг з використання платіжної кредитної картки «Універсальна». Проте, в анкеті-заяві відсутня домовленість сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами за вказаним кредитним договором. А Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: http://privatbank.ua/terms/pages/70/, як невід`ємні частини вказаного кредитного договору, та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, в яких визначений, в тому числі, розмір процентів за користування кредитними коштами, відповідачкою не підписані, а суду не надано доказів того, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розуміла відповідачка, ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи анкету-заяву. Також суду не надано доказів того, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, розмір і порядок їх нарахування.

Враховуючи вказані обставини, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують обставин, викладених в позовній заяві.

Не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, позивач не надав суду доказів на підтвердження обставин того, що саме ці Витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умов та Правил надання банківських послуг розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Отже, відсутні правові підстави для стягнення з відповідачки на користь АТ КБ «Приватбанк» процентів за користування кредитними коштами.

Надані позивачем нові докази під час апеляційного розгляду справи, які додані до письмових пояснень (довідку про умови кредитування, довідку про видачу кредитних карток, фотокопію паспорта відповідачки, виписки з рахунку) апеляційний суд не приймає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, апеляційний суд приймає лише у виняткових випадках. Зокрема, якщо учасник справи доведе неможливість їх подання раніше з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею, або які неправомірно не були цим судом прийняті та досліджені, або доказами, які судом першої інстанції досліджувались із порушенням установленого порядку.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як положення ст.43 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребувані раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу у дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Виходячи з принципу змагальності цивільного процесу, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції у суді першої інстанції. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь, зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення. Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду.

Позивач був належним чином повідомлений про час і місце слухання справи у суді першої інстанції, але процесуальними правами, передбаченими ст.ст. 43, 49 ЦПК України, у повній мірі не скористався.

Отже, позивач не був позбавлений права на подання суду першої інстанції тих доказів, які вважав необхідними та достатніми, а дії сторони, коли вона долучає до апеляційної скарги нові докази, які необґрунтовано не було подано до суду першої інстанції, щоб посилити свою позицію, є неприйнятними.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права щодо платності кредиту апеляційний суд відхиляє та зауважує, що відмова у стягнення процентів за користування кредитом з підстав недосягнення сторонами у письмовій формі згоди щодо їх розміру, не позбавляє позивача права пред`явлення вимоги до позичальника про стягнення процентів за користування кредитними коштами на підставі ст.1048 ЦК України.

Зазначеною нормою права передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Не заслуговують на увагу також доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував правові висновки Верховного Суду, оскільки висновки суду грунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права, з урахуванням праових висновків Верховного Суду в аналогічних справах.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановивши обставини справи, дослідивши надані позивачем докази у справі й надавши їм належну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині повністю відповідає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - без змін.

Судові витрати

Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають у зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 388, 389, 390, 391 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 25 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови (10 серпня 2020 року).

Головуючий Н.М.Авалян

Судді М.В.Назарова

Ю.П.Лозко