Постанова

Іменем України

06 серпня 2020 року

провадження №22-ц/824/7975/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мазурик О.Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Кравець В.А., Махлай Л.Д.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва

від 13 січня 2020 року

у складі судді Мазура Ю.Ю.

у справі №752/12162/19 Голосіївського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

14 червня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що вона та відповідач є батьками малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку з тим, що відповідач не приймає участь у матеріальному забезпеченні дитини, а домовленості щодо спільного утримання дитини вони не досягли, просила стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 червня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

В обгрунтування позову вказувала, що після припинення шлюбних відносин з відповідачем останній ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки, не піклується про фізичний та духовний розвиток, не приділяє уваги її здоров`ю, емоційному стану, посилаючись на велику завантаженість на роботі та відстань між місцями проживання. Всі витрати, необхідні для дитини вона здійснює сама, а будь-які пропозиції щодо добровільної сплати коштів на дитину відповідачем були відхилені.

Також зазначила, що зі слів відповідача останній проживає у м. Бровари Київської області та працює інспектором ЦПІ ТОВ "Мастер Авіа" в Міжнародному аеропорту "Київ" (Жуляни).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13 січня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.06.2019 і до досягнення дитиною повноліття.

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині визначеного судом розміру аліментів, відповідач подав до суду апеляційнускаргу, в якій посилався на те, що рішення суду в цій частині ухвалене з неправильнимзастосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з'ясування обставин справи, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що у зв`язку із розміром отримуваного доходу та необхідністю здійснювати інші обов`язкові витрати він не має фінансової можливості сплачувати такий розмір аліментів. Суд першої інстанції не врахував, що в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про можливість відповідача сплачувати аліменти у визначеному розмірі, а також не дослідив обставин про доходи позивача, щоб визначити фінансові можливості обох батьків та матеріальне становище дитини.

Також, як на підставу скасування рішення суду вказував, що він є внутрішньо переміщеною особою з Луганської області, де в нього залишилось нерухоме майно - квартира, за яку він зобов`язаний сплачувати житлово-комунальні послуги. До того ж, у зв'язку із складним та невизначеним становищем у м. Луганськ він не має можливості відчужити таке майно та отримати дохід від продажу.

Зазначав, що він дійсно працює в ТОВ "Мастер Авіа" на посаді інспектора центру прийому інформації Дирекції внутрішньої безпеки і його середньомісячний дохід складає 15 600,00 грн.

Крім того, зауважив, що він знає про свій обов`язок піклуватися та утримувати свою доньку, однак не має можливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі - 1/3 від всіх видів доходу (заробітку). Вважав, що з рівнем його доходу аліменти необхідно визначати у розмірі 1/4 від всіх видів заробітку (доходу), що становить 3900,00 грн. При цьому, також додав, що такий розмір аліментів значно перевищує прожитковий мінімум для дитини віком 10 років, який становить 2218,00 грн.

За наведених обставин просив змінити рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13.01.2020 в частині визначеного розміру аліментів та стягнути з нього на користь позивачки аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частини доходу, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 360 ЦПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття провадження.

У відповідності до вимог ст. 360 ЦПК України, судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття провадження учасникам справи роз`яснено право на подання відзиву на апеляційну скаргу та встановлено строк на подання відзиву протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Учасники справи своїм правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися. Також не зверталися до суду з клопотанням про продовження строку для подання відзиву на апеляційну скаргу.

А згідно з ч. 4 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка вказувала на те, що відповідач не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини, а всі витрати на забезпечення доньки, зокрема необхідним одягом, іграшками, шкільним приладдям, а також витрати літнє оздоровлення, вона здійснює самостійно. Відповідач має постійне місце роботи, та при цьому будь-які її пропозиції щодо добровільної сплати коштів на дитину були відхилені відповідачем. Домовленості стосовно спільного утримання дитини між ними не досягнуто.

Суд першої інстанції, встановивши, що між сторонами виник спір щодо матеріального забезпечення спільної дитини, дійшов правильного висновку щодо обв`язку обох батьків утримувати дитину.

Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності правових підстав для задоволення позову та стягнення аліментів, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Як встановлено судом спільна дитина сторін проживає разом з матір'ю і перебуває повністю на її утриманні. Відповідач участі в утриманні дитини не приймає.

Суд першої інстанції, встановивши, що дитина проживає разом з матір`ю і знаходиться на її утриманні, тоді як батько дитини не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, дійшов правильного висновку про стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини у частці від заробітку (доходу) відповідача.

При цьому, слід зазначити, що відповідач фактично не заперечував проти стягнення з нього аліментів, оскільки звертаючись до суду з апеляційною скаргою вказував на те, що він розуміє свій обов`язок щодо утримання доньки.

Водночас, в своїй апеляційній скарзі відповідач посилався на те, що суд першої інстанції, не з`ясувавши обставин матеріального стану одержувача та платника аліментів, дійшов помилкового висновку про те, що аліменти необхідно визначити у розмірі 1/3 від заробітку відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими доводами скаржника, з огляду на наступне.

Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведеність стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Як вбачається з мотивувальної частини рішення, суд, визначаючи аліменти у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку, врахував матеріальний стан як позивачки, так і відповідача, перебування дитини на утриманні матері, а також відсутність перебування на утриманні відповідача інших осіб.

Таким чином, суд першої інстанції, навівши в мотивувальній частині рішення загальні формулювання, які враховуються при визначенні розміру аліментів, в той же час не навів підстав для визначення аліментів у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку.

За приписами статті 51 Конституції України та статті 180 СК України обов'язок утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття стосується обох батьків.

Положеннями частини 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Як зазначалось вище, донька сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто на момент ухвалення судом рішення дитині вже виповнилося 9 років.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (в редакції на час ухвалення рішення) прожитковий мінімум дітей віком до від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

Отже, на час ухвалення судом першої інстанції рішення мінімальний рекомендований розмір аліментів на дитину 9 років становив 2 218,00 грн.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_2 посилався на те, що судом не враховано, що судом першої інстанції не з`ясовано обставин щодо можливості відповідача сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частин від всіх видів заробітку. Також зазначив, що його середньомісячна заробітна плата складає 15 600,00 грн і 1/4 частина від цієї суми становить 3900,00 грн, а тому визначення аліментів у розмірі 1/4 є значно вищим від прожиткового мінімуму для дитини (2218,00) та відповідно є необхідним для забезпечення здоров`я та життєдіяльності дитини. Крім того, вказав, що на обов`язок обох батьків утримувати дитину.

Наведені обставини свідчать, що розмір аліментів - 1/3 від всіх видів заробітку відповідача, який визначено судом, значно перевищує прожитковий мінімум необхідний для дитини. Розмір аліментів в сумі - 1/4 від всіх видів заробітку також перевищує прожитковий мінімум необхідний для дитини. Водночас, розмір аліментів - 1/4 від всіх видів заробітку відповідач визнав, про що зазначив в апеляційній скарзі.

До того ж, матеріали справи не містять доказів на підтвердження стану здоров`я та матеріального становища дитини, а також доказів доведеності стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи. Тоді як дані обставини є обов'язковими при визначенні судом розміру аліментів.

Поряд з цим, зважаючи на положення ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України, матеріали справи не містять доказів достатності доходу відповідача для сплати аліментів в розмірі 1/3 від всіх видів заробітку відповідача, щомісячно, який просила позивачка стягнути з відповідача.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вищевказаних обставин не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про визначення розміру аліментів в розмірі 1/3 від всіх видів заробітку відповідача, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку з чим рішення суду в частині визначеного розміру аліментів у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України підлягає зміні.

Крім того, в мотивувальній частині рішення суд зазначив про те, що позов підлягає частковому задоволенню, та водночас дійшов висновку про стягнення аліментів у розмірі 1/3 від всіх видів заробітку відповідача, тобто задовольнив позов повністю. При цьому, мотивувальна частина рішення не містить обгрунтувань в якій частині позовних вимог відмовлено.

Виходячи із прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (з 6 до 18 років), та беручи до уваги те, що за приписами сімейного законодавства обоє батьків зобов`язані утримувати дитину, колегія суддів приходить до висновку, що розмір аліментів необхідно визначити в розмірі 1/4 від всіх видів заробітку відповідача, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (201 200,00 грн); справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду Києва від 13 січня2020 року - змінити в частині визначеного розміру аліментів, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:

"Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 ; ідентифікаційний код: НОМЕР_2 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу (заробітку) платника аліментів, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття".

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 06 серпня 2020 року.

Головуючий О.Ф. Мазурик

Судді В.А. Кравець

Л.Д. Махлай