ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2020 року

м.Суми

Справа №585/2993/17

Номер провадження 22-ц/816/1742/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Ткачук С. С. , Хвостика С. Г.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Роменська територіальна громада в особі Роменської міської ради, Головне управління Державної фіскальної служби України у Сумській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, у режимі відеоконференції, у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Менька Дмитра Дмитровича на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 квітня 2020 року у складі судді Шульги В.О., ухвалене у м. Ромни, повний текс якого складено 13 квітня 2020 року,

в с т а н о в и в:

11 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Роменської територіальної громади в особі Роменської міської ради, Головного управління Державної фіскальної служби України у Сумській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її батька ОСОБА_6 і становить 23/50 частин житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з кімнат в будинку: 1-1 площею 3,5 кв. м, 1-2 площею 6,5 кв. м, 1-3 площею 6,6 кв. м, 1- 4 площею 14,4 кв. м, 1-5 площею 7,1 кв. м.

Свої вимоги мотивувала тим, що ОСОБА_6 помер за місцем її проживання у м. Кокшетау Акмолінської області Республіки Казахстан і за життя згідно заповіту від 03 червня 1996 року, посвідченого державним нотаріусом першої Кокчетаської державної нотаріальної контори, реєстр № Д-В-587, заповів їй 1/2 частину житлового буди¬нку за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач провела поховання ОСОБА_6 в м. Кокшетау Акмолінської області Республіки Казахстан, розпорядилася його особистими речами, що свідчить про прийняття нею спадщини після смерті батька шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, однак за даними Інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 43260908 від 16 березня 2016 року ОСОБА_1 не прийняла спадщини згідно законодавства України, спадкова справа не відкривалася, а тому нотаріус не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Як на доказ прийняття спадщини позивач посилається на наявність у неї ощадної книжки на ім`я матері, вклад за якою успадкував батько після смерті матері, проте за життя на своє ім`я не переоформив, це свідчить про прийняття нею спадщини після смерті батька у порядку ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року фактичним вступом у володіння спадковим майном.

Вказує, що ОСОБА_6 на час смерті не мав зареєстрованого місця проживання, а спадкування нерухомого майна згідно з ч. 2 ст. 45 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 10 листопада 1994 pоку регулюється правом держави, на території якої знахо¬диться це майно, тому спірні правовідносини регулюються правом України.

За даними КП «Роменське МБТІ» станом на 01 січня 2013 року житловий будинок з господарськими будівлями за адресою АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_6 - 23/50 частин, ОСОБА_2 - 27/150 частин, ОСОБА_4 - 27/150 частин; ОСОБА_4 - 27/150 частин. ОСОБА_6 належать кімнати в будинку: 1-1 площею 3,5 кв. м, 1-2 площею 6,5 кв. м, 1-3 площею 6,6 кв. м, 1- 4 площею 14,4 кв. м, 1-5 площею 7,1 кв. м.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 квітня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Роменської територіальної громади в особі Роменської міської ради, Головного управління Державної фіскальної служби України у Сумській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно відмовлено.

Після набрання рішенням чинності, заходи забезпечення позову скасовано.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Менько Д.Д., посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про недоведеність ОСОБА_1 факту проживання батька ОСОБА_6 на день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою її проживання: АДРЕСА_2 , через зазначення у заповіті про особисте посвідчення «на дому Чапаєва,43», оскільки сам текст заповіту такого запису не містить, а вказаний рукописний напис жодним чином не застережений та не посвідчений.

Вказує, що обставини видачі як первісного свідоцтва про смерть ОСОБА_6 , так і свідоцтва про його смерть, виданого на підставі рішення Кокшетауського міського суду Акмолінської області Республіки Казахстан від 30 січня 2017 року про встановлення факту реєстрації смерті ОСОБА_6 , не мають значення для правильного вирішення спору, так як лише підтверджують факт його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 саме в м. Кокшетау, куди він прибув на постійне місце проживання до дочки ОСОБА_1 .

Доводить помилковість висновків суду про безпідставність посилань позивача на наявність у неї ощадної книжки матері ОСОБА_9 як доказу прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, який був спадкоємцем після смерті дружини, через відсутність належних доказів, що ОСОБА_9 була її матір`ю.

Заперечує факт відмови ОСОБА_1 від спадщини ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_10 , оскільки згідно з вимогами ст. 553 ЦК УРСР таку відмову спадкоємцю можна було зробити протягом шести місяців з дня відкриття спадщини і лише на користь когось із спадкоємців, закликаних до спадкування за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій.

Зазначає, що судом першої інстанції не було враховано обставини, встановлені рішенням Кокшетауського міського суду Акмолінської області Республіки Казахстан від 30 січня 2017 року, що ОСОБА_6 прибув в Казахстан до дочки ОСОБА_1 , проживав з її сім`єю близько місяця, похований в м. Кокшетау.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_26 просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як законне та обґрунтоване. Вважають, що ОСОБА_1 не прийняла в установленому законом порядку спадщину після смерті батька, у неї не виникли будь-які права на спірне майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Менька Д.Д., який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, вищевказаним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи убачається, що згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб від 22 листопада 2016 року, виконавчим комітетом Романковецької сільської ради Сокирянського району Чернівецької області 09 січня 1946 року вчинено актовий запис № 2 про шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , після державної реєстрації шлюбу прізвище чоловіка - ОСОБА_6 , дружини - ОСОБА_9 (т.1, а.с. 11).

ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , в свідоцтві про народження її матір`ю зазначена ОСОБА_9 , батьком - ОСОБА_6 (т.1, а.с. 12).

За даними довідки РАГС м. Кокшетау від 17 листопада 2016 року, наявний актовий запис про реєстрацію шлюбу № 87 від 03 лютого 1966 року між ОСОБА_17 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , після реєстрації шлюбу прізвище дружини « ОСОБА_1 ». Зазначений шлюб розірваний відділом РАГС м. Кокшетау 25.09.1969, запис акту № 65 (т.1, а.с. 13-14).

В результаті укладення шлюбу з ОСОБА_19 04 листопада 1971 року ОСОБА_1 змінила прізвище на « ОСОБА_1 », що вбачається з свідоцтва про укладення шлюбу, виданого Міськбюро РАГС Кокшетау (т.1, а.с. 15).

За умовами договору купівлі-продажу від 30 серпня 1977 року ОСОБА_9 придбала у ОСОБА_22 житловий будинок по АДРЕСА_1 (т.2, а.с. 86-87).

Згідно з копією Ощадної книжки, Банк СРСР, Філія 147/020, відділення 147 м. Ромни, вкладник ОСОБА_9 мала рахунок № НОМЕР_3 (т.1, а.с. 20).

ОСОБА_9 06 лютого 1981 року склала заповіт, яким будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_24 (т.2, а.с. 88).

Відповідно до свідоцтва про право власності від 17 грудня 1991 року, посвідченого державним нотаріусом Роменської міської державної нотаріальної контори Ганзя О.Б., реєстровий № 4546, ОСОБА_6 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 дружини ОСОБА_9 , набув право власності на 1/2 частку в спільному майні, придбаному за час шлюбу, що складається з 1/2 частини жилого будинку житловою площею 59,0 кв. м, розташованого в АДРЕСА_1 (т. 2, а.с. 84).

Іншу частину зазначеного домоволодіння на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 грудня 1991 року, посвідченого державним нотаріусом Роменської міської державної нотаріальної контори Ганзя О.Б., реєстровий № 4548, успадкувала після смерті ОСОБА_9 , ОСОБА_24 , мешканка АДРЕСА_3 (т.2, а.с. 85).

Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 28 вересня 2018 року вбачається, що за параметрами запиту: ОСОБА_9 - інформація відсутня (т.2, а.с. 89).

Рішенням Роменського міського суду Сумської області від 18 січня 1996 року здійснено поділ домоволодіння по АДРЕСА_1 . Виділено ОСОБА_24 житлову прибудову літ. А-1, частину житлової прибудови літ. А-2, сіни, погріб під прибудовою, сарай «Г», ідеальна доля складає 27/50 частин від всього домоволодіння. Виділено ОСОБА_6 житловий будинок, частину житлової прибудови, сіни - а, сарай В, сарай - Д, сарай-прибудову літ. Д; ідеальна доля цієї частини становить 23/50.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою: виділено ОСОБА_24 земельну ділянку площею 150 кв. м, ОСОБА_6 - 128 кв. м. Двір площею 283 кв. м залишено в спільному користуванні (т.1, а.с. 21).

За даними будинкової книги прописки громадян, що проживають в буд. АДРЕСА_1 , вбачається, що ОСОБА_6 був прописаний 02 жовтня 1991 року, виписаний 11 жовтня 1991 року та знову прибув з Кокшетау і прописаний 31 березня 1992 року, виписаний 26 квітня 1996 року (т.1, а.с. 50 - 51, 133-134 ).

Згідно з пунктами 10, 11 Адресного листка вибуття, засвідченого 22 листопада 2016 року державним нотаріусом першої Кокшетауської держаної нотаріальної контори, ОСОБА_6 26 квітня 1996 року вибув на постійне м. проживання до Кокшетау (т.1, а.с. 52, 135).

За інформацією Управління реєстраційних послуг Роменської міської ради від 22 листопада 2016 року, Роменський міський відділ Управління Державної Міграційної Служби України в Сумській області до 04.04.2016 року здійснював реєстра¬цію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, в тому числі і знят¬тя з місця реєстрації померлих. 04.04.2016 року згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення органів місцевого самовря¬дування та оптимізації надання адміністративних послуг» та Постанови КМУ № 207 від 02.03.2016 року. Новосформований реєстр територіальної громади сформовано на базі даних держа-вного реєстру виборців, в якому відсутні дані про реєстрацію померлих громадян Украї¬ни, тому Управління реєстраційних послуг Роменської міської ради Сумської області не володіє інформацією щодо реєстрації місця проживання громадян на день смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1, а.с. 22).

Із довідки про смерть № 8 вбачається, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце смерті - місто Кокшетау (т.1, а.с. 10).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 15 листопада 1996 року року РАГС м. Кокшетау Акмолинської області, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кокшетау, про що в книзі реєстрації актів про смерть 15 листопада 1996 року виконано запис за № 8 (т. 1, а.с. 53, 136).

Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 24 квітня 2017 року РАГС м. Кокшетау Акмолинської області, ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце народження Україна, Чернівецька, Кельменецький, Новоселиця, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 81 рік, місце смерті - Казахстан, Акмолимнська, Кокшетау, про що в книзі реєстрації актів про смерть 24 квітня 2017 року зроблено запис за № 20-521-17-0000505 (т.1, а.с. 9).

Згідно з довідкою Територіальної нотаріальної палати Акмолинської області Республіки Казахстан від 15 червня 2017 року, після смерті ОСОБА_6 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину до нотаріусів міста Кокшетау ніхто не звертався, спадкова справа не відкривалася. Заповіт посвідчений в Державній нотаріальній конторі за № Д-В-587 від 03 червня 1996 року (т.1, а.с. 16).

З архівної копії заповіту вбачається, що 03 червня 1996 року в м. Кокшетау державним нотаріусом посвідчено заповіт, яким ОСОБА_6 (в графі проживаючий вказано - виписаний) зробив розпорядження, що 1/2 житлового будинку та земельну ділянку по АДРЕСА_1 заповідає дочці ОСОБА_1 , акції Промінвестбанку України - дочці ОСОБА_25 , все інше майно заповів ОСОБА_1 . На заповіті зроблено відмітку «Завещание составлено на дому Чапаева, 43» (т.1, а.с. 18).

26 травня 1998 року державним нотаріусом Кокшетауської нотаріальної контори посвідчено заяву про відмову від спадкового майна, якою ОСОБА_1 відмовилася від належної їй частини спадкового майна після смерті батька ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 (т.1, а.с. 55, 138).

В подальшому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Роменською міською ДНК 23 березня 1999 року, реєстровий № 343, зареєстрованого в Роменському МБТІ за реєстровим № 4442, власником 27/50 часток цього домоволодіння стала ОСОБА_10 .

За договором купівлі - продажу від 15 січня 2003 року, посвідченим приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Проскурня Л.І., за реєстровим № 106, ОСОБА_10 продала, а ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_26 , придбала 27/50 часток житлового будинку площею 66,1 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 24).

Згідно з довідкою КП «Роменське МБТІ» від 16 листопада 2016 року станом на 01 січня 2013 року житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрований за наступними власниками: ОСОБА_6 - 23/50 частини; ОСОБА_2 - 27/150 частини; ОСОБА_4 - 27/150 частини; ОСОБА_4 - 27/150 частини.

Станом на 15 листопада 2016 року нерухоме майно складається з наступних будівель та споруд: житловий бу¬динок садибний, обкладений цеглою, літ. «А» з житловими прибудовами літ. «А,А» за¬гальною площею 105,4 кв. м, жилою площею 66,3 кв. м, в т.ч. самочинно побудована прибудова літ. «а2» площею 11,4 кв. м власниками ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 ; погріб літ. п/г під літ. «А2», сарай літ. «Ж» - самочинно побудований власниками ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , гараж літ. «З» самочинно побудований власниками ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , огорожа літ. «№» - дозволу не потрібно, сараї літ. «В, Г, Д» знесені власниками ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_26 Згідно з рішенням суду ОСОБА_6 належать кімнати будинку: 1-1 площею 3,5 кв. м, 1-2 площею 6,5 кв. м, 1-3 площею 6,6 кв. м, 1- 4 площею 14,4 кв. м, 1-5 площею 7,1 кв. м (т. 1, а.с. 24).

15 листопада 2016 року Роменським бюро технічної інвентаризації за замовленням ОСОБА_1 виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок по АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 25 - 27).

Відповідно до перекладу копії паспорту № НОМЕР_2, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , є громадянкою Казахстану. В паспорті наявна відмітка від 12 листопада 2016 року про перетин кордону - «Бориспіль 320100» (т.1, а.с. 28-29).

19 травня 2017 року приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу надано роз`яснення ОСОБА_1 про те, що нотаріус перевіряє місце відкриття спадщини померлого, щоб зробити запит відповідно до статей 47 і 48 пункту 2 Конвенції про правову допомогу і правових відносинах по цивільних, сімейних і кримінальних справах в органи Казахста¬ну необхідна довідка про останнє місце реєстрації померлого. Зазначено, що з поданих документів та з Інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 43260908 від 16 березня 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 не прийняла спадщину згідно законо¬давства України, а тому нотаріус не має можливості видати свідоцтво про право на спа¬дщину за законом (т.1, а.с. 23).

Постановою Сумського апеляційного суду від 22 квітня 2019 року рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 17 березня у справі 585/4912/16-ц - скасовано, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Роменської міської ради Сумської області, треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_26 , про визнання права власності за набувальною давністю на 23/50 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_6 (т.2, а.с. 60, 200-202).

Рішенням Кокшетауського міського суду Акмолинської області Республіки Казахстан від 30 січня 2017 року у справі № 1110-07-00-2/105, з виправленням описки ухвалою Кокшетауського міського суду Акмолинської області Республіки Казахстан від 04 квітня 2017 року, заяву ОСОБА_1 про встановлення факту реєстрації смерті задоволено, встановлено факт реєстрації смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кокшетау (т.1 а.с. 147-148, 149).

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстром прав власності на нерухоме майно від 13 грудня 2017 року, в реєстрі відсутня інформація за параметрами пошуку права власності, інших речових прав на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 150).

Рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову мотивоване тим, що всупереч вимогам ст.ст. 12, 81 ЦПК України ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 , зокрема, не доведено факт його проживання за однією адресою з позивачкою, розпорядження особистими речами померлого. Врахувавши обставини відмови ОСОБА_1 від спадщини на користь іншої особи, суд дійшов висновку про відсутність у неї волевиявлення на прийняття спадщини після смерті батька.

Проте, колегія суддів апеляційного суду з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше й регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Частинами 4, 5 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК (в ред. 2004 року) передбачено, що відносини спадкування регулюються нормами ЦК (2004 року), якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 01 січня 2004 року) або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, до таких спадкових відносин застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року.

Оскільки батько позивача ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до даних правовідносин слід застосовувати норми ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно зі ст. ст. 525, 526 ЦК УРСР 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в ст. 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст. 17 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст.45 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, право спадкування майна, крім випадку, передбаченого пунктом 2 цієї статті, визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої спадкоємець мав останнє постійне місце проживання.

Право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно. (ч.5 ст. 45 ч.1 ст.45 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах).

Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 є дочкою і спадкоємцем за заповітом ОСОБА_6 , якому належало 1/2 житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , що згідно з рішенням Роменського міського суду Сумської області від 18 січня 1996 року становить 23/50 частини домоволодіння.

Зібрані у справі докази підтверджують факт смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кокшетау за місцем проживання дочки ОСОБА_1 , куди він вибув на постійне проживання 26 квітня 1996 року з м. Ромни Сумської області (т.1, а.с. 52, 135).

Відповідно до ст. 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом в праві був відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважалося, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР). Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом було правом спадкоємця й залежало виключно від його власного волевиявлення.

Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Отже, прийняття спадщини може бути підтверджено діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать про те, що в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном.

Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 18/5 від 14 червня 1994 року, в редакції, чинній на момент відкриття спадщини, передбачалось, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК).

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що за обставин відкриття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 в м. Кокшетау, куди він прибув у квітні 1996 року на постійне проживання до дочки ОСОБА_1 , з якою спільно проживав безпосередньо перед смертю і яка провела його поховання та розпорядилася особистими речами, свідчить про вступ у володіння спадковим майном.

Так, ОСОБА_1 утримує у себе ощадну книжку на ім`я ОСОБА_9 , яка належала ОСОБА_6 після смерті дружини, копію якої позивач надала суду, що свідчить про наявність у неї майна померлого батька.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду про відмову ОСОБА_1 від спадщини на користь ОСОБА_10 , оскільки заява про відмову від спадкового майна, належного їй після смерті батька ОСОБА_6 подана позивачем до нотаріальної контори 26 травня 1998 року (т.1, а.с. 55, 138), тобто після спливу встановленого діючим на той час законодавством (ст. 553 ЦК УРСР) шестимісячного строку з дня відкриття спадщини ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на відмову від спадщини.

За наведених обставин, ОСОБА_1 у визначений Законом шестимісячний строк вступила у володіння спадковим майном ОСОБА_6 , тому колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими її позовні вимоги про встановлення факту прийняття спадщини після смерті батька та про визнання за нею права власності на 23/50 частини житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з кімнат в будинку: 1-1 площею 3,5 кв.м, 1-2 площею 6,5 кв. м, 1-3 площею 6,6 кв. м, 1- 4 площею 14,4 кв. м, 1-5 площею 7,1 кв. м.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, при задоволенні позову та апеляційної скарги, з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає компенсації в дольовому порядку 960 грн судових витрат по сплаті судового збору за подання позову та 1440 грн у відшкодування судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 грудня 2017 року вжито заходи забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії та у будь-який спосіб щодо державної реєстрації зміни правового статусу щодо 23/50 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 102), які підлягають скасуванню з набранням постановою законної сили.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, ст. ст. 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Менька Дмитра Дмитровича задовольнити.

Скасувати рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03 квітня 2020 року.

Позов ОСОБА_1 до Роменської територіальної громади в особі Роменської міської ради, Головного управління Державної фіскальної служби України у Сумській області, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 , що відкрилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_6 в м. Кокшетау Акмолінської області Республіки Казахстан, яка складається з 23/50 частин житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 23/50 частин житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , які складаються з кімнат у будинку: 1-1 площею 3,5 кв. м, 1-2 площею 6,5 кв. м, 1-3 площею 6,6 кв. м, 1,4 площею 14,4 кв. м, 1-5 площею 7,1 кв. м, в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в дольовому порядку 960 грн компенсації судового збору за подання позову, по 480 грн з кожного та 1440 грн компенсації судового збору за апеляційний перегляд справи, по 720 грн з кожного.

Скасувати заходи забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії та у будь-який спосіб щодо державної реєстрації зміни правового статусу щодо 23/50 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ,

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - О.Ю. Кононенко

Судді: С.С. Ткачук

С.Г. Хвостик