ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 року

м.Суми

Справа №592/371/19

Номер провадження 22-ц/816/1467/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

учасники справи:

заявник представник відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Ричкаль Сергій Павлович,

боржник ОСОБА_1 ,

стягувач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), подану його представником - головним державним виконавцем Ричкалем Сергієм Павловичем

на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 травня 2020 року в складі судді Хитрова Б.В., постановлену в м. Суми,

В С Т А Н О В И В:

28 травня 2020 року державний виконавець Ричкаль С.П. звернувся до суду з поданням, у якому просив постановити судове рішення про звернення стягнення на нерухоме майно (квартиру площею 498.76 кв.м. та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 набувачем якого є ОСОБА_1 , яка є боржником у виконавчому провадженні про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 339631,19 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що для стягнення на нерухоме майно державний виконавець зазначає відсутність інших джерел для погашення заборгованості та наявність спадкового договору, за яким ОСОБА_1 набуває право власності на вказане майно після смерті ОСОБА_3 .

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 травня 2020 року у задоволенні подання державного виконавця Ричкаля С.П. від 28.05.2020 року про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_1 право власності на яке не зареєстроване в установленому законом порядку, а саме квартира та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі державний виконавець Ричкаль С.П., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити подання державного виконавця.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що чинне законодавство в даному конкретному випадку пов`язує набуття права власності на спадкове майно з настанням певних подій (виконання певних дій) зазначених в спадковому договорі, оскільки ст. 1302 ЦК України та спадковими договорами за № 1775 та № 1777 від 27.06.2012 вказано, що право власності на спадкове майно виникає у набувача з моменту смерті відчужувача.

Відзив на апеляційну скаргу державного виконавця Ричкаля С.П. не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, державного виконавця Ричкаля С.П., стягувача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 10, 11 ст. 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Суд негайно розглядає подання державного виконавця, приватного виконавця без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Відмовляючи у задоволенні подання державного виконавця Ричкаля С.П. про звернення стягнення на нерухоме майно, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем не надано належних та допустимих доказів стосовно предмету спадкового договору та підстав для набуття (не набуття) права власності ОСОБА_1 на квартиру та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 , право власності на яке за нею не зареєстровано.

Суд апеляційної інстанції вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що на виконанні у відповідному підрозділі виконавчої служби перебуває виконавче провадження про примусове стягнення за рішенням суду з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 коштів за оплату послуг в сумі 339631,19 грн.

В результаті вчинення виконавчих дій встановлено відсутність коштів та майна, на які можливо звернути стягнення.

Одночасно встановлено, що ОСОБА_1 , є набувачем вказаної вище нерухомості після смерті ОСОБА_3 за спадковим договором.

Після смерті ОСОБА_3 в 2015 році, відкрита спадкова справа, ОСОБА_3 за життя була власником квартири та земельної ділянки, але ОСОБА_1 до теперішнього не оформила свої права власності на земельну ділянку та квартиру після смерті ОСОБА_3 .

Відповідно до вимог ст. 1305 ЦК України набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового чи немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.

Тобто, спадковий договір та чинне законодавство в даному конкретному випадку пов`язує набуття права власності на спадкове майно з настанням певних подій (виконання певних дій) зазначених в спадковому договорі.

Державний виконавець повідомив суд, що він маючи повноваження передбачені ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» ніяких дій по встановленню змісту спадкового договору та підстав набуття ( не набуття) ОСОБА_1 права власності на спадкове майно не вчиняв. З відповідними запитами до відповідних органів, установ чи інших осіб не звертався.

Звертаючись до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно, державний виконавець Ричкаль С.П. не надав до суду першої інстанції доказів перебування у власності ОСОБА_1 вказаного ним спадкового майна, сам спадковий договір в матеріалах подання державного виконавця також відсутній.

Дані обставини представник апелянта в суді апеляційної інстанції не заперечував.

Посилання в поданні виконавця на наявність спадкових договорів з наданням даних про їх реєстрацію у відповідному реєстрі не є достатнім для ухвалення законного рішення в даній справі.

Тобто, державний виконавець всупереч вимог ст. 81 ЦПК України не надав належних доказів на обґрунтування та підтвердження вимог подання, що унеможливило для місцевого суду в повній мірі встановити обставини справи. Залежно від встановлених обставин суд приймає відповідне рішення і останнє не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані в суді апеляційної інстанції державним виконавцем спадкові договори на ім`я ОСОБА_1 як докази в силу вимог ст. 367 ЦПК України не приймаються апеляційним судом, оскільки такі докази не були надані суду першої інстанції і державним виконавцем не надано доказів можливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Апеляційний суд перевіряє судове рішення в межах доказів, наданих сторонами в суді першої інстанції, крім випадків поважності причин їх неподання сторонами місцевому суду.

Проте, державний виконавець не позбавлений права звернутися до суду з новим поданням, обґрунтувавши його новими доказами, додавши зазначені вище спадкові договори до свого подання.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги не впливають на правильність ухвали суду першої інстанції, яка постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування ухвали суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Сумській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Ричкаля Сергія Павловича залишити без задоволення.

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач - В. І. Криворотенко

Судді: Т. А. Левченко

С. С. Ткачук