Єдиний унікальний номер 266/562/20
Номер провадження 22-ц/804/2357/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року м. Маріуполь

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Мальцевої Є.Є., суддів Попової С.А., Ткаченко Т.Б.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Азовський судноремонтний завод»,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Маріуполі апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовський судноремонтний завод» на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 березня 2020 року, ухвалене у складі судді Шишиліна О.Г., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовський судноремонтний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за період затримки розрахунку,

В С Т А Н О В И В:

В січні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по зарплаті, середнього заробітку. В позові зазначила, що в період часу з 01.07.2003 року по 16.09.2019 року працювала на ТОВ «СРЗ» після чого, її було звільнено у зв`язку із виходом на пенсію. 09.10.2019 р. її знов було прийнято на роботу на підприємство, а 06.11.2019 р. звільнено за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. За цей період їй нараховувалась та виплачувалась заробітна плата, проте в день її звільнення з нею не було проведено повний та остаточний розрахунок. Відповідач не виплатив їй заборговану заробітну платню в сумі 17474,60 грн. Оскільки в день її звільнення відповідач не провів з нею розрахунок всіх сум, які їй належали до виплати, тому порушення її трудових прав на повний розрахунок при звільненні триває з моменту звільнення з 07.11.2019 р. по час звернення до суду, у зв`язку із чим позивач просила стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку. Таким чином, позивач просила стягнути заборгованість в розмірі 17474,60 грн., середній заробіток за весь час затримки, починаючи з 07.11.2019 року по 31.01.2020 року в розмірі 35515,55 грн.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 березня 2020 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «Азовський судноремонтний завод» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за період затримки розрахунку задоволений частково. Стягнуто з ТОВ «Азовський судноремонтний завод» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 17474 гривні 60 копійки та судовий збір за позовні вимоги майнового характеру у розмірі 840,80 гривень. Також стягнуто на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 07 листопада 2019 року по 27 березня 2020 року включно, у розмірі 20544 гривні, яка визначена без утримання податку й інших обов`язкових платежів. З відповідача стягнуто в дохід держави судовий збір за позовні вимоги майнового характеру у розмірі 840,80 гривень. судом вирішено допустити негайне виконання рішення суду в межах виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

В задоволенні решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представник відповідача - Генеральний директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовський судноремонтний завод» Турський О.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 20544 грн. та ухвалити нове рішення в цій частині про відмову в позовних вимогах.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Апелянт посилається на те, що на підприємстві ТОВ «СРЗ» виникли труднощі із дотриманням строків виплати заробітної плати з початку 2019 року, що пов`язано із критичним фінансовим станом підприємства. І такі труднощі у підприємства існують з об`єктивних причин, в тому числі у зв`язку із невиконанням зобов`язань контрагентами по оплаті за укладеними договорами. Судом першої інстанції взагалі не оцінені такі обставини, що вплинули на несвоєчасну виплату заробітної плати. На виконання судового рішення заборгованість по заробітній платі в сумі 17474,60 грн. позивачу виплачена.

Відповідно до ч.13 ст. 7, ч.ч. 1,3 ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , яка працювала в ТОВ «СРЗ» при звільненні підприємство не виплатило заробітну плату в розмірі 17474,60 грн. (а.с. 4).

Такі обставини відповідач не заперечував, більш того, на час апеляційного перегляду справи після ухвалення оскарженого рішення виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі в сумі 17474,60 грн..

Вирішуючи вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, суд першої інстанції виходив з наступного.

Відповідно ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Суд вважав, що невиплата розрахункових коштів при звільненні позивача мала місце з вини роботодавця - ТОВ «СРЗ».

Як роз`яснено п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", суд, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони базуються на нормах матеріального права, і відповідачем не спростовані, оскільки жодних доказів протилежного ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано.

Судом розрахована сума середнього заробітку у відповідності до положень Постанови КМ України від 8.02.1995 р. № 100, при цьому дані, з яких виходив суд, та алгоритм розрахунку перевірені колегією суддів, яка з таким розрахунком не може не погодитися.

Відповідач суму середнього заробітку за час затримки розрахунку, визначену судовим рішенням, не оспорює.

При таких обставинах, враховуючи, що позивач просив стягнути на свою користь середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини, колегія суддів не може не погодитися із висновком суду першої інстанції про те, що такі вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки відповідач не довів відсутність своєї вини у своєчасній виплаті заробітної плати працівнику.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди із рішенням суду. Твердження відповідача про критичний стан підприємства нічим не підтверджені, були предметом розгляду в суді першої інстанції, і суд надав їм мотивовану і обґрунтовану с точки зору матеріального права оцінку. Судом надана мотивована оцінка доказів окремо кожного та у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображені в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства та правильно застосовано норми матеріального права.

Колегія суддів вважає, що за своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 264 ЦПК України.

Суд дав вірну оцінку наданим сторонам доказам, і до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

Нових доказів, які б давали підстави для відмови в позовних вимогах про стягнення середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку, у досліджені яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено, або їх неподання було б зумовлено поважними причинами, відповідачем апеляційному суду не надано.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, вбачається, що рішення суду першої інстанції постановлено згідно з вимогами чинного законодавства, належно обґрунтовано та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

За таких обставин на підставі п.1 ч.1 ст.374, ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

У зв`язку із відхиленням апеляційної скарги, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1261,20 грн., оплата якого була відстрочена до ухвалення судового рішення по справі при відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою відповідача. (а.с.59).

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Азовський судноремонтний завод» залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 27 березня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Азовський судноремонтний завод" (ТОВ "СРЗ"), , місцезнаходження: м. Маріуполь, пр. А. Луніна, 2, в дохі держави судовий збір за апеляційне оскарження судового рішення в розмірі 1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) грн 20 коп.. (реквізити для сплати судового збору на користь держави: отримувач коштів ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача UA0026001; Код класифікації доходів бюджету 22030106; призначення платежу *;101;_________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір стягнутий з ___________ (ПІБ чи назва установи, організації з якої стягується судовий збір) на користь держави, за рішенням №_/_/__(номер рішення про стягнення судового збору) .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч 3 ст.389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 11 серпня 2020 року.

Судді: Є.Є. Мальцева

С.А. Попова

Т.Б. Ткаченко