Справа № 219/3290/20
Провадження № 2/219/1892/2020
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 серпня 2020 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
судді Лапченко О.М.,
за участі секретаря Скорубо Ю.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області, про позбавлення батьківських прав,
позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради, в якому просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 19 липня 2013 року, від шлюбу у них народилась дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18.01.2019 року шлюб був розірваний. Фактично сторони проживають окремо з 2018 року, позивач разом з сином проживає в м. Маріуполі Донецької області, спору щодо місця проживання дитини у сторін не існує. З листопада 2018 року відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню їх спільного сина, а саме - не надає матеріальної допомоги, не цікавиться його життям, має заборгованість по сплаті аліментів. Позивач самостійно займається утриманням та вихованням малолітнього сина. Згідно довідки Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби, заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.02.2020 року складає 26 472,26 грн. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, ухиляється від сплати аліментів. Просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 13 травня 2020 року по вказаній справі було відкрите загальне позовне провадження, та призначене підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 01 липня 2020 року підготовче провадження по справі закрито та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Від позивача до суду надійшла заява, згідно якої вона просила провести розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, повідомлень про причини неявки від нього не надходило. Відповідач не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні особисто або через представника.
В судове засідання представник третьої особи - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До суду надійшло клопотання, згідно якого просили провести розгляд справи про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 без участі представника, прийняти рішення з урахуванням висновку органу опіки та піклування.
Суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.
З урахуванням ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, а також п. 18 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрували шлюб 19 липня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого повторно 06 грудня 2018 року Приморським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище « ОСОБА_5 », про що складено відповідний актовий запис № 168 (а.с.7).
ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 , його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого 15 вересня 2016 року Нікольським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про складено актовий запис № 165 (а.с.6).
Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 18 січня 2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , зареєстрований 19 липня 2013 року був розірваний, після розірвання шлюбу ОСОБА_6 змінено прізвище на « ОСОБА_7 » (а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_3 , виданого 05 липня 2019 року Приморським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , змінила прізвище на « ОСОБА_8 », про що складено відповідний актовий запис № 20(а.с.8).

26.12.2018 року Приморським районним судом м. Маріуполя був виданий судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.12.2018 року та до повноліття дитини (а.с.16).

Як вбачається з розрахунку та довідки, яка надана державним виконавцем Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 01.07.2020 року, на момент надання довідки відомості за період з 01.01.2020 року по 30.06.2020 року про сплату аліментів у виконавчому документі відсутні, боржник не працює, іншої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, злісно ухиляється від сплати аліментів.

Органом опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області було розглянуто та вивчено документи про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 19.07.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно з рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 18.01.2019 шлюб між батьками дитини розірваний. Фактично однією родиною ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не мешкають з жовтня 2018 року.

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично разом із дитиною проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , зі слів ОСОБА_1 проживає у м. Донецьк.

Згідно судового наказу Приморського районного суду м. Маріуполя від 26.12.2018 року з ОСОБА_2 на утримання дитини стягнені аліменти у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його доходу (заробітку) до досягнення дитиною повноліття, починаючи утримання з 21.12.2018 року.

Згідно розрахунку заборгованості Бахмутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 11.02.2020 року заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.02.2020 складає 26 472, 26 грн. ОСОБА_2 з листопада 2018 року не цікавиться життям сина, не телефонує, матеріально не допомагає. ОСОБА_1 самостійно займається вихованням та утриманням дитини, син не сприймає ОСОБА_2 як батька.

Згідно інформації комунального дошкільного закладу «Ясла - садок № 153 «Черемушка» Маріупольської міської ради Донецької області від 24.02.2020 року вихованням малолітнього ОСОБА_3 займається мати, батька жодного разу в дитячому закладі не бачили.

Згідно інформації комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико - санітарної допомоги № 4 м. Маріуполя» Маріупольської міської ради Донецької області від 16.03.2020 року протягом спостереження з грудня 2018 року лікуванням, оздоровленням, обстеженням дитини ОСОБА_3 займається мати. Батько ОСОБА_2 жодного разу не був присутнім в амбулаторії.

На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради була присутня ОСОБА_1 , яка пояснила, що однією родиною з ОСОБА_2 вони мешкали у м. Донецьк. За час проживання він поводив себе агресивно, не утримував родину матеріально, став наркозалежним. У зв`язку з цим, ОСОБА_1 з сином повернулися до м. Маріуполя. ОСОБА_2 залишився мешкати у м. Донецьк. З того часу ніяких контактів вона з ОСОБА_2 не підтримує, життям сина він не цікавиться.

ОСОБА_2 двічі запрошувався на засідання комісій з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради, які відбулися 23.06.2020, 03.07.2020, але на запрошення ніхто не відреагував.

Враховуючи, що ОСОБА_2 без поважних причин самоусунувся від виховання дитини, виходячи із інтересів малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , керуючись п.2 ч.1 ст. 164, ст. 166 СК України, орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області вважав за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відносно до малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з частин першої, другої, шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Як вбачається з висновку, орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області вважав за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки ОСОБА_2 без поважних причин самоусунувся від виховання дитини.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Положенням ч. 1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України передбачено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, при цьому, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своїми батьками.

Суд вважає, що матеріали справи містять достовірні відомості, які свідчать про невиконання відповідачем своїх обов`язків по вихованню своєї дитини, оскільки протягом тривалого часу відповідач не проявляє відносно своєї дитини належної турботи та уваги, не приймає участі у її вихованні та утриманні, не піклується про стан її здоров`я та розвиток, взагалі не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, хоча зобов`язаний це робити та має таку можливість.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що дійсно з боку відповідача має місце ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків та неналежне їх виконання, воно не було пов`язано як об`єктивними так і суб`єктивними причинами.

За таких обставин, суд вважає, що наявні правові підстави для застосування крайнього заходу впливу відносно відповідача щодо позбавлення його батьківських прав, який на теперішній час без поважних причин самоусунувся від виховання та утримання дитини.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не має бажання займатися вихованням та утриманням дитини, свідомо самоухилився від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню свого малолітнього сина ОСОБА_3 .

З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідач ухиляється без поважних причин від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, що проявляється у відсутності його піклування про фізичний та духовний розвиток дитини, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, позбавивши ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачеві, що він має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав на підставі ст.169 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 77, 78,81, 89,141, 258, 259, 263-265, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 164, 165, 166 Сімейного Кодексу України, суд,

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області, про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на користь держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня вручення повного заочного рішення.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду протягом 30-ти днів з моменту отримання копії цього рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.М.Лапченко