Справа № 418/2693/20
РІШЕННЯ

Іменем України

11 серпня 2020 року Міловський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Гуцола М.П.;

за участю секретаря Вороніної І.О.;

позивача ОСОБА_1 ;

представника позивача ОСОБА_2 ;

відповідача ОСОБА_3 ;

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в смт. Мілове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд та в`їзд на непідконтрольну територію України через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей,-

ВСТАНОВИВ:

17.07.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд та в`їзд на непідконтрольну територію України через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з відповідачем ОСОБА_3 у шлюбі не перебувала. ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_5 батьком якої в свідоцтві про народження вказано ОСОБА_3 . Дитина проживає разом з матір`ю, яка матеріально утримує та належним чином піклується про стан здоров`я спільної дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, у зв`язку з тим, що в м. Луганськ є нерухоме майно, має намір поїхати з дитиною ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 до м. Луганськ оглянути будинок, оскільки в м. Луганськ не була з 2017 року. На прохання позивача надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини для перетину лінії розмежування Операції об`єднаних сил в Луганській та Донецькій областях відповідач не надає, до нотаріуса для оформлення відповідних документів звертатись відмовляється.

Ухвалою суду від 22.07.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримати з підстав, викладених в ньому, просили його задовольнити.

Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні заперечували проти позову, пояснили, що відповідач проти виїзду дитини на тимчасово непідконтрольну територію України. Просили відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та докази, якими сторони обґрунтували вимоги та заперечення, суд прийшов до наступного.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Статті 12, 81 ЦПК України передбачають обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 270 ЦК України фізична особа має право, зокрема, на свободу пересування.

Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована Україною 27.02.1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами - першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин.

За змістом ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно ст. 12 Закону № 1382-IV від 11.12.2003 року свободу пересування відповідно до закону може бути обмежено, зокрема на тимчасово окупованих територіях.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народилася у смт. Мілове Міловського району Луганської області, батьками дитини зазначені сторони по справі, що підтверджується копією свідоцтво про народження серія НОМЕР_1 від 10.03.2017 року виданий Міловським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного управління у Луганській області.

Дитина проживає разом з матір`ю, яка матеріально утримує та належним чином піклується про стан здоров`я спільної дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, у зв`язку з тим, що в м. Луганськ є нерухоме майно, має намір поїхати з дитиною ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 до м. Луганськ оглянути будинок, оскільки в м. Луганськ не була з 2017 року.

Відповідач добровільну матеріальну допомогу дитині надавав, але не стабільно і тільки на вимогу позивача, тому позивач ОСОБА_1 була вимушена звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Рішенням Міловського районного суду Луганської області від 09.06.2020 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивача на утримання ОСОБА_5 ..

Відповідач на прохання позивача не надав дозвіл на тимчасовий виїзд дитини для перетину лінії розмежування Операції об`єднаних сил в Луганській та Донецькій областях, до нотаріуса для оформлення відповідних документів звертатись відмовляється.

Залишити на деякий час дитину - ОСОБА_5 з матір`ю позивача ОСОБА_6 через її похилий вік та захворювання не може.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом житловий будок за адресою АДРЕСА_1 належить матері позивача ОСОБА_6 .

Окремо суд звертає увагу на те, що позивач та мати позивача на даний час зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідками про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи.

Згідно Порядку виїзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, переміщення товарів з таких територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2019 р. № 815, в`їзд на тимчасово окуповані території України здійснюється через контрольні пункти в`їзду/виїзду громадянами України, які не досягли 14-річного віку, - за умови пред`явлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон або свідоцтва про народження, з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб пунктами 3-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57 (ЗП України, 1995 р., № 4, ст. 92; Офіційний вісник України, 2010 р., № 65, ст. 2239), на підставі дозволу фізичній особі, виданого особі, що здійснює супровід.

Виїзд з тимчасово окупованих територій України здійснюється через контрольні пункти громадянами України, які не досягли 14-річного віку, - за умови пред`явлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон або свідоцтва про народження, в супроводі одного з батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників чи в супроводі інших осіб, уповноважених одним із батьків (усиновлювачів), опікунів, піклувальників або інших законних представників, на підставі дозволу фізичній особі, виданого особі, що здійснює супровід.

Згідно Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N 57 (у редакції від 25 серпня 2010 р. 724) Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених

ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

-за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування а відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній пункті пропуску;

без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків:

якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску;

якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка (штамп) про взяття на постійний консульський облік закордонній дипломатичній установі України або перебування такого громадянина на постійному консульському обліку підтверджується довідкою про перебування на консульському обліку, яка формується з використанням засобів відомчої інформаційної системи МЗС;

у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків, рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків, рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім, рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків, довідки про народження дитини, виданої відділом реєстрації актів цивільного стану, із зазначенням підстав внесення відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (під час виїзду дитини за кордон у супроводі одинокої матері), довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, виданої органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем, свідоцтва про народження дитини, виданого компетентним органом іноземної держави, що не містить відомостей про батька дитини, легалізованого або засвідченого апостилем, а також без будь-якого додаткового засвідчення у випадках, передбачених міжнародним договором України та ін.

Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

При ухваленні рішення суд враховує, що позивач не має житла у м. Луганськ, так як власником будинку є її мати. В судовому засіданні позивачем не надано доказів, які б свідчили про те, що виїзд дитини у зону проведення ООС на тимчасово непідконтрольну територію України буде сприяти їх всебічному та гармонійному розвитку.

Крім того, виходячи зі змісту ст. 141 СК України, яка визначає рівні права та обов`язки щодо дитини, надання судом дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини на непідконтрольну українській владі територію України без згоди батька, позбавить останнього можливості брати участь у вихованні своєї дитини та можливості спілкування з нею.

При цьому суд враховує позицію Верховного суду, яка викладена в постанові від 3 липня 2019 року у справі № 643/1090/17, згідно якої тимчасовий виїзд дитини за кордон, передбачений на підставі рішення суду, має відповідати найкращим інтересам дитини. Сама по собі можливість поїздки за кордон не є безумовним свідченням того, що така поїздка відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки істотне значення має країна, мета та період поїздки.

Верховний Суд вказав, що надання дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення конкретної адреси місця перебування дитини за межами України та не надання доказів на підтвердження повернення дитини на територію України створить ситуацію правової невизначеності та непрогнозованості.

Суд також приймає до уваги рекомендації, викладені на Єдиному веб-порталі органів виконавчої влади України тимчасового утримання від поїздок до тимчасово непідконтрольної території України, враховуючи неможливість забезпечити належну безпеку громадян в окупованих населених пунктах.

Позовні вимоги в частині надання ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проїзного документа для дитини на підконтрольну Україні територію та у зворотному напрямку без дозволу батька дитини задоволенню не підлягають з огляду на те, що такий виїзд і в`їзд не потребує виготовлення проїзного документа.

За таких підстав суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.313 ЦК України, Конвенцією про права дитини, ратифікованої Постановою ВР N 789-XII від 27.02.91, ст.ст.141,150,155 СК України, Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995р. № 57 (у редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2012 року №724) ,ЗУ "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" та Порядку в`їзду осіб, переміщення товарів на тимчасово окуповані території у Донецькій та Луганській областях і виїзду осіб, суд

ПОСТАНОВИВ:

у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд та в`їзд на непідконтрольну територію України через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей - відмовити.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована як внунтрішньо переміщена особа, яка фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 паспорт НОМЕР_3 виданий Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області 17.01.1997 року.

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , паспорт НОМЕР_5 виданий Міловським РВ УМВС України в Луганській області 08.05.2008 року.

Повний текс рішення виготовлений 13.08.2020 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня його постановлення до Луганського апеляційного суду шляхом її направлення через Міловський районний суд Луганської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: М.П. Гуцол