Справа № 307/1418/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 липня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Фазикош Г.В.,

з участю секретаря Юрочко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 05 лютого 2020 року (у складі судді Чопика В.В.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Калинівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області про скасування рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності на землю, державної реєстрації земельної ділянки та знесення самочинно збудованої частини будівлі, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

-Скасувати рішення двадцять другої сесії шостого скликання Калинівської сільської ради № 1016 від 16.12.2014 р., яким затверджено проект із землеустрою щодо передачі земельної ділянки площею 0.0100 гау власність ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 , для будівництва індивідуального гаража;

-Скасувати свідоцтво про право приватної власності на земельну ділянку, індексний номер НОМЕР_1 від 14.01.2015 р., видане ОСОБА_2 для будівництва індивідуальних гаражів площею 0.01 га;

-Скасувати державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку, номер витягу НВ-01, яка у власності ОСОБА_2 площею 0.0100 га надана йому для будівництва індивідуального гаража, дата реєстрації - 18.11.2014 р.;

-Скасувати рішення восьмої сесії сьомого скликання Калинівської сільської ради № 495 від 09.06.2017 р. про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 , площею 0.0097 га для будівництва індивідуального гаража;

-Скасувати державну реєстрацію речових прав на земельну ділянку, номер витягу НВ-017, яка зареєстрована на ОСОБА_3 площею 0.097 га для будівництва індивідуального гаража;

-Знести частину самочинно збудованої будівлі, яка прибудована до будинку, що належить ОСОБА_2 , та розташована на земельній ділянці, кадастровий номер :04:001:0226, загального користування, за адресою: АДРЕСА_1 ;

-Стягнути з відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і Калинівської сільської ради на його користь 4935 грн. оплати судового збору та 20000 грн. оплати адвокату за надані послуги.

Обґрунтував тим, що з 2005 р. є приватним власником торгово-виробничого комплексу в АДРЕСА_1 , та орендатором земельної ділянки площею 0.0867 га для обслуговування указаного комплексу.

Відповідно до плану цієї земельної ділянки частина земель (від А до Б) відноситься до земель загального користування, тобто це заїзд від центральної дороги ( АДРЕСА_1 ) до орендованої ним земельної ділянки та торгово-виробничого комплексу.

Однак, Калинівська сільська рада у порушення ст. 83 Земельного кодексу України своїми рішеннями № 1016 від 16.12.2014 р. і № 495 від 09.06.2017 р. передала ці землі у приватну власність ОСОБА_2 (площею 0.0100 га) та ОСОБА_3 (площею 0.0097 га) для будівництва індивідуальних гаражів.

Окрім того, ОСОБА_2 став загороджувати йому проїзд добудовою до будинку, яка значно звузила ширину проїзду до торгово-виробничого комплексу та орендованої земельної ділянки.

Відповідачі мають намір забудувати гаражами земельну ділянку (проїзд), що призведе до обезціненняналежного йому комплексу.

Рішенням Тячівського районного суду від 05.02.2020 р. у задоволенні позову відмовлено.

Указане судове рішення мотивоване безпідставністю доводів позивача про порушення його прав фактом передачі Калинівською сільською радою у власність ОСОБА_2 і ОСОБА_3 земель загального користування - проїзду до орендованої ним земельної ділянки та до будівлі торгово-виробничого комплексу, оскільки позивачем не надано доказів ні фактичного, ні юридичного існування проїзду.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Кохман М.В., просить скасувати це рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Покликається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права.

Узагальнені та доречні доводи скарги зводяться до такого:

-Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності доказів існування проїзду, оскільки про такий зазначено в технічних матеріалах із землеустрою по відведенню земельної ділянки в оренду (площадка попереду торгово-виробничого комплексу та проїзд до нього);

-Детальний план, розроблений у 2018 р. і затверджений розпорядженням голови Тячівської РДА, порушує його право користування торгово-виробничим комплексом, оскільки якщо не буде проїзду з центральної дороги, то будівля комплексу обезціниться;

Письмового відзиву на апеляційну скаргу не подано.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Кохман М.В., підтримала апеляційну скаргу повністю. Представник відповідачів ( ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ) - адвокат Рішко П.М., проти скарги заперечив у зв`язку з невідповідністю доводів такої обставинам справи та письмовим доказам і просить залишити рішення суду без змін.

Калинівська сільська рада (відповідач) просить розглянути справу за відсутності їх представника.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення - залишенню без змін, із таких мотивів.

Суд першої інстанції установив, що позивачу на праві приватної власності належить торгово-виробничий комплекс в АДРЕСА_1 , що стверджується свідоцтвом на право власності НОМЕР_2 від 29.08.2005 р.,яке видане виконавчим комітетом Калинівської сільської ради.

У зв`язку з переходом права власності на торгово-виробничий комплекс 21.06.2005 р. рішенням 14 сесії четвертого скликання Калинівської сільської ради за позивачем була закріплена земельна ділянка площею 0,11 га на умовах договору оренди - для обслуговування торгово-виробничого комплексу в АДРЕСА_1 .

19.06.2008 р. рішення № 385 Калинівської сільської ради внесено зміни до чотирнадцятої сесії четвертого скликання Калинівської сільської ради від 21.06.2005 р., яким надано позивачу дозвіл на збір матеріалів на розробку проекту відводу земельної ділянки пл. 0.09 га на умовах оренди в АДРЕСА_1 .

Рішенням № 448 від 03.10.2008 р. тринадцятої сесії п`ятого скликання Калинівської сільської ради затверджено проект відводу земельної ділянки на умовах оренди в АДРЕСА_1 , площею 0.0867 га строком на 49 років для обслуговування торгово-виробничого комплексу.

У 2008 р. ДП «Центр Державного Земельного Кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» на замовлення позивача виготовило проект щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди в АДРЕСА_1 , який затверджений рішенням № 448 сесії Калинівської сільської ради від 03.10.2008 р.

Із цього проекту, а саме - із плану земельної ділянки, яка виділена позивачу на умовах оренди, вбачається, що земельна ділянка межує із такими земельними ділянками: від А до Б - землі загального користування, від Б до В - землі ПП ОСОБА_2 , від Б до Г - землі ПП ОСОБА_4 , від Г до Д землі користування, від Д до А - землі СГВК.

Позивач та його представник стверджують, що земля, яка на плані позначена літерами від А до Б та відноситься до земель загального користування, є заїздом від центральної дороги до земельної ділянки та торгово-виробничого комплексу ОСОБА_1 .

Згідно з п.2 рішенням 22-ої сесії 6-го скликання Калинівської сільської ради №1016 від 16.12.2014 р. «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 , для будівництва індивідуального гаража» відповідачу ОСОБА_2 надано у власність земельну ділянку площею 0,0100 га, кадастровий номер :04:001:0226, розташовану в АДРЕСА_1 , для будівництва індивідуального гаража.

Відповідно до п.2 рішення 8-ої сесії 7-го скликання Калинівської сільської ради №495 від 09.06.2017р. «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 , для будівництва індивідуального гаража» відповідачці ОСОБА_3 надано у власність земельну ділянку площею 0,0097 га, кадастровий номер :04:001:0116, розташовану у АДРЕСА_1 , для будівництва індивідуального гаража.

Розроблення проектів із землеустрою щодо відведення відповідачам зазначених земельних ділянок, погодження і затвердження проектів із землеустрою учинені відповідно до вимог ст.ст.116,118,186,186-1 Земельного кодексу України.

Відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровано право власності на вказані земельні ділянки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що стверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

На підставі договору купівлі-продажу магазину від 26.06.2007р. № 2325 відповідачем ОСОБА_2 було набуто право власності на будівлю магазину, розташовану по АДРЕСА_1 , а згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки від 07.10.2009р. № 3014 - набуто право власності на земельну ділянку площею 673 кв. м, розташовану по АДРЕСА_1 для обслуговування магазину.

Суд першої інстанції визнав, що твердження сторони позивача про порушення прав ОСОБА_1 внаслідок того, що Калинівською сільською радою було передано у власність відповідачів землі загального користування - проїзд до орендованої ним земельної ділянки та до будівлі торгово-виробничого комплексу, не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи.

Так, позивач та його представник стверджують про наявність проїзду загального користування з АДРЕСА_1 до орендованої позивачем земельної ділянки та до належної йому будівлі торгово-виробничого комплексу, який повинен знаходитися на місці розташування належних відповідачам земельних ділянок площею 0,0100 га, кадастровий номер :04:001:0226, і площею 0,0097 га, кадастровий номер :04:001:0116., однак на підтвердження своїх доводів ними не надано належних і допустимих доказів.

А саме - позивачем не надано доказів юридичного існування проїзду, тобто того факту, що проїзд до належних йому об`єктів у встановленому порядку запроектований, передбачений відповідною містобудівною документацією, відведений як проїзд і має статус елементу вулично-дорожньої мережі.

Позивачем було придбано вже існуючу адміністративну будівлю колишнього КСП та проведено її реконструкцію під торгово-виробничий комплекс, однак при виготовленні технічної документації на реконструкцію проїзд із АДРЕСА_1 до головного фасаду будівлі торгово-виробничого комплексу запроектований не був, а передбачені лише під`їзди до бокового фасаду і тильної сторони будівлі.

Будь-яких доказів учинення відповідачем ОСОБА_2 самочинного будівництва добудови до будівлі магазину, а також порушення цими діями будь-яких прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів позивача, останнім не надано.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції через їх відповідність правильно встановленим фактичним обставинам, що мають значення для справи (є предметом доказування), належним чином оціненим доказам і нормам матеріального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Так, згідно з положеннями ч.1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Відповідно до вимог ст. 152 ч.2, ч.3 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування і застосування інших, передбачених законом, способів (ст. 16 ЦК України).

За правилами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Аналогічно врегульоване це питання ст. 15 ЦК України.

Згідно з вимогами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

У спірних правовідносинах визначальною обставиною предмету доказування є наявність або відсутність проїзду (під`їзду) з АДРЕСА_1 до земельної ділянки і торгово-виробничого комплексу в АДРЕСА_1 , а відтак - встановлення факту порушення прав ОСОБА_1 як власника вказаного комплексу та орендатора відповідної земельної ділянки оспореними рішеннями органу місцевого самоврядування або відсутність такого порушення.

Доводи ОСОБА_1 ґрунтуються на проектній документації щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди приватному підприємцю ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 для здійснення підприємницької діяльності (обслуговування торгово-виробничого комплексу (т.1, 32-58), а саме: на плані земельної ділянки (землі загального користування ( АДРЕСА_1 ) від А до Б) та збірному кадастровому плані меж земельної ділянки (землі загального користування (площадка), під`їзд).

Позивач стверджує, що землі загального користування на вказаних планах є проїздом і саме вони надані Калинівською сільською радою відповідачам ОСОБА_2 і ОСОБА_3 для будівництва індивідуальних гаражів.

Натомість, таке твердження спростовується низкою письмових доказів:

-технічною документацією на реконструкцію колишнього адмінбудинку КСП під торгово-виробничий комплекс приватного підприємця ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 , від 16.08.2004 р., згідно з якою до головного фасаду будівлі цього комплексу під`їзд із АДРЕСА_1 (тепер - АДРЕСА_1 ) не передбачений (не запроектований), а передбачено проїзди з АДРЕСА_1 до бокового фасаду і тильної сторони будівлі (т.1, а.с.172-173);

-генеральним планом населеного пункту с. Калини станом на 1976 р., який не містить інформації щодо наявності проїздів із АДРЕСА_1 до території колишнього КСП «Калини» та до адміністративної будівлі зокрема;

-детальним планом території у АДРЕСА_1 (замовник -Калинівська сільська рада), відповідно до якого під`їзд до будівлі торгово-виробничого комплексу передбачено внутрішній - із бокових фасадів (т.2, а.с.204);

-інформаційним листом відділу капітального будівництва, містобудування та архітектури Тячівської РДА № 55 від 20.09.2018 р. (т.1, а.с.155);

-збірними кадастровими планами земельних ділянок с. Калини (включно із земельними ділянками відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 ) із відображенням можливих проїздів до земельної ділянки позивача, згідно з якими передбачені проїзди загального користування зі сторони бокового фасаду та з тильної сторони будівлі торгово-виробничого комплексу (т.1, а.с.199-201);

-інформаційним листом сільськогосподарського виробничого кооперативу - агропромислової фірми «Калини» № 11 від 25.11.2018 р., відповідно до якого проїзд до будівлі колишньої контори в АДРЕСА_1 , був передбачений із території ферми «Верхня прохідна» та з гаража кооперативу «Нижня прохідна»; до головного фасаду будівлі колишньої контори з АДРЕСА_1 проїзду не було (т.2, а.с.203).

Суд першої інстанції дав належну правову оцінку фактичним обставинам справи та сукупності письмових доказів і цілком правильно визнав їх достатніми для висновку про відсутність порушення речових (майнових і земельних) прав та законних інтересів ОСОБА_1 .

У зв`язку з цим не заслуговує на увагу як необґрунтований довід апеляційної скарги про те, що суд дійшов помилкового висновку щодо відсутності доказів існування проїзду, оскільки про такий зазначено в технічних матеріалах із землеустрою по відведенню земельної ділянки в оренду (площадка попереду торгово-виробничого комплексу та проїзд до нього).

Інший довід апелянта про те, що містобудівна документація детального плану території земельної ділянкиза 2018 р. порушує його право користування торгово-виробничим комплексом (якщо не буде проїзду з центральної дороги, то будівля комплексу обезціниться), не впливає на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки незгода сторони спору з письмовим доказом не позбавляє його критеріїв належності, допустимості і достовірності.

Згідно з положеннями ст. 367 ч.1, ч.6 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та відповідно до положень ст. 375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив по суті спору правильне судове рішення, із додержанням норм матеріального та процесуального права.

Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2.Рішення Тячівського районного суду від 05 лютого 2020 року залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

4.Повне судове рішення складено 07.08.2020 р.

Судді: