ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 680/721/18
Провадження № 22-ц/4820/908/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., П`єнти І.В.,

секретар судового засідання Гриньова А.М.,

з участю прокурора Коломий О.Є.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №680/721/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 04 березня 2020 року (суддя Яцина О.І., повне судове рішення складено 06 березня 2020 року) в справі за позовом першого заступника керівника Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації до Новоушицької районної державної адміністрації, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку, зобов`язання повернення земельної ділянки.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У вересні 2018 року перший заступник керівника Кам`янець-Подільської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Хмельницької обласної державної адміністрації, звертаючись в суд з вказаним позовом, зазначав, що розпорядженням Новоушицької районної державної адміністрації №213/11-р від 10 травня 2011 року «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку» надано дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності на території Березівської сільської ради Новоушицького району.

Розпорядженням Новоушицької районної державної адміністрації №328/11-р від 04 липня 2011 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку» затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 безоплатно у власність вказаної вище земельної ділянки та зазначено про видачу державного акта на право власності на земельну ділянку.

На підставі вказаного розпорядження відповідачка отримала державний акт серії ЯК №200120 від 26 липня 2011 року на земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:0112.

Відповідно до даних Публічної кадастрової карти України, картографічних матеріалів проектної документації водоохоронної зони Дністровського водосховища по Новоушицькому району, інформації Новодністровського регіонального управління водних ресурсів та експлуатації Дністровського водосховища від 24 травня 2018 року №127, листа інженера-землевпорядника ОСОБА_2 спірна земельна ділянка розташована в межах прибережної захисної смуги Дністровського водосховища.

Земельна ділянка передана в приватну власність ОСОБА_1 з порушенням вимог ст. 60 ЗК України, ст.ст. 85, 88 Водного кодексу України, оскільки надання земель прибережної захисної смуги у приватну власність не передбачено.

Надання земель водного фонду для ведення особистого селянського господарства без зміни у встановленому законом порядку цільового призначення є порушенням вимог земельного законодавства.

Звернення прокурора з позовом у суд спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання законності передачі земельних ділянок у власність. Правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності становлять «суспільний», «публічний» інтерес. Внаслідок незаконного відчуження земель водного фонду порушуються інтереси держави у сфері ефективного використання земельних ресурсів.

Хмельницька ОДА, як орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, не забезпечила належних заходів на захист інтересів держави щодо виявлення порушень та реагування на них.

Тому, прокурор просив: визнати незаконним і скасувати розпорядження Новоушицької районної державної адміністрації №328/11-р від 04 липня 2011 року; визнати недійсним виданий ОСОБА_1 державний акт серії ЯК №200120 від 26 липня 2011 року на право власності на земельну ділянку кадастровий номер :04:001:0112 площею 2,00 га, що розташована на території Березівської сільської ради Новоушицького району; зобов`язати відповідачку повернути державі зазначену земельну ділянку.

Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 04 березня 2020 року позов задоволено.

Визнано незаконним і скасовано розпорядження Новоушицької районної державної адміністрації №328/11-р від 04 липня 2011 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 безоплатно у власність земельної ділянки площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності на території Березівської сільської ради Новоушицького району та зазначено про видачу державного акта на право власності на земельну ділянку.

Визнано недійсним виданий ОСОБА_1 державний акт серії ЯК №200120 від 26 липня 2011 року на право власності на земельну ділянку кадастровий номер :04:001:0112 площею 2,00 га, що розташована на території Березівської сільської ради Новоушицького району.

Зобов`язано ОСОБА_1 повернути державі земельну ділянку кадастровий номер :04:001:0112 площею 2,00 га, що розташована на території Березівської сільської ради Новоушицького району.

Вирішено питання про судовий збір.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Посилається на неповне та необ`єктивне дослідження обставин справи, невірне тлумачення та застосування норм матеріального права, що фактично позбавило її права власності. Суд не взяв до уваги те, що безпосередньо поблизу спірної земельної ділянки русло річки Дністер має середній розмір, а тому прибережна захисна смуга встановлюється в радіусі 50 м уздовж урізу води. Земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0112 знаходиться поза межами прибережної захисної смуги та не відноситься до земель водного фонду. Судом встановлено, що не уся належна їй земельна ділянка знаходиться у межах прибережної захисної смуги. Проте, вона позбавлена права власності на усю земельну ділянку. Безпідставно не застосована позовна давність, оскільки про порушення права позивач, якому Новоушицька районна державна адміністрація надсилала копії розпоряджень, дізнався в 2011 році.

У відзиві Кам`янець-Подільська місцева прокуратура просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення.

У засіданні апеляційного суду прокурор апеляційну скаргу не визнала.

Інші учасники судового процесу не з`явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що розпорядженням Новоушицької районної державної адміністрації №213/11-р від 10 травня 2011 року «Про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на отримання безоплатно у власність земельних ділянок» ОСОБА_1 надано дозвіл на розробку технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право на отримання безоплатно у власність земельної ділянки площею 2,00 га із земель державної власності, які віднесені до категорії земель сільськогосподарського призначення (угіддя-сінокіс) для ведення особистого селянського господарства на території Березівської сільської ради (а.с.14).

На підставі зазначеного розпорядження проектною організацією Приватним підприємством «Наша-справа» виготовлено проект землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки.

04 липня 2011 року розпорядженням Новоушицької районної державної адміністрації №328/11-р від «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку» затверджено технічну документацію щодо складання документів, що посвідчують право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель державної власності, які відносяться до категорії земель сільськогосподарського призначення на території Березівської сільської ради. Передано безоплатно у власність ОСОБА_1 зазначену вище земельну ділянку (а.с.15).

26 липня 2011 року відповідачці виданий державний акт серії ЯК №200120 про право власності на земельну ділянку площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер :04:001:0112), який зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №00253 (а.с.26).

У той же день проведена державна реєстрація земельної ділянки в Державному земельному кадастрі (а.с.29).

На підставі укладеного з відповідачкою договору №08-13/151 від 15 серпня 2013 року Приватне підприємство «Наша-справа» виготовило проект землеустрою щодо зміни функціонального використання наданої ОСОБА_1 земельної ділянки під індивідуальне садівництво без зміни основного цільового призначення категорії земель.

21 жовтня 2013 року Новоушицька районна державна адміністрація розпорядженням №326/2013-р «Про затвердження проекту землеустрою щодо зміни функціонального використання земельної ділянки» зазначений проект землеустрою затвердила (а.с.16).

21 грудня 2013 року на підставі вказаного розпорядження державний реєстратор прийняв рішення (індексний номер 9346237) про державну реєстрацію прав, а 18 грудня 2013 року змінено цільове призначення земельної ділянки - для індивідуального садівництва (а.с.33-35).

Наведене підтверджується матеріалами справи.

При ухваленні рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що спірна земельна ділянка розташована в межах прибережної захисної смуги водоохоронної зони Дністровського водосховища, на неї розповсюджується обмеження щодо її використання, а тому вона не може передаватися у приватну власність. У зв`язку з незаконністю набуття права власності на земельну ділянку вона підлягає поверненню у державну власність.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Земельного кодексу України і ст. 4 Водного кодексу України в редакціях, чинних на час виникнення спірних правовідносин, до земель водного фонду належать землі, зайняті прибережними захисними смугами вздовж річок.

Чинним законодавством установлено особливий правовий режим використання земель водного фонду.

Статтею 59 Земельного кодексу України передбачено обмеження щодо набуття таких земель у приватну власність та встановлено можливість використання таких земель для визначених цілей на умовах оренди.

В силу ч. 4 ст. 84 Земельного кодексу України землі водного фонду не можуть передаватись у приватну власність, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Випадки передачі земель водного фонду у приватну власність громадян передбачені положеннями ч. 2 ст. 59 Земельного кодексу України.

На підставі ч. 4 ст. 59 Земельного кодексу України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо.

За положеннями ст. 60 Земельного кодексу України і ст. 88 Водного кодексу України уздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Правовий режим прибережних смуг визначається ст. 60 Земельного кодексу України і ст. 89 Водного кодексу України.

Відповідно до ст. 61 Земельного кодексу України, ст. 89 Водного кодексу України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.

Зокрема, у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво; зберігання та застосування пестицидів і добрив; влаштування літніх таборів; для худоби; будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів тощо.

На підставі ст. 60 Земельного кодексу України, ст. 88 Водного кодексу України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною:

- для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари 25 метрів;

- для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею

понад 3 гектари 50 метрів;

- для великих річок, водосховищ на них та озер 100 метрів.

За положеннями ч. 6 ст. 88 Водного кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації.

Згідно з п. 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 05 листопада 2004 року №434, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об`єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження, шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 Водного кодексу України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.96 №486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них», з урахуванням конкретної ситуації.

Отже, існування прибережних захисних смуг є законодавчо визначеним, а тому відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги водоохоронної зони, зокрема станом на час вирішення питання про передачу земельної ділянки у власність не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.

За відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених ст. 88 Водного кодексу України, орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до зазначеного Порядку.

Надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі, без урахування обмежень, зазначених у ст. 59 Земельного кодексу України, суперечить нормам статті 84 Земельного кодексу України.

За змістом наведених норм права землі у межах прибережних захисних смуг вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не можуть передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України. На неможливість перебування такого виду об`єктів майна у приватній власності, крім випадків, передбачених у ст. 59 ЗК України, вказує також і розташування земель водного фонду.

Наведене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постанові від 22 травня 2018 року в справі №469/1203/15-ц, у пункті 70 постанови від 28 листопада 2018 року в справі №504/2864/13-ц, у пункті 80 постанови від 12 червня 2019 року в справі №487/10128/14-ц, у пункті 96 постанови від 11 вересня 2019 року в справі №487/10132/14-ц, які апеляційний суд на підставі ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує при застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Частиною 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Власник земельної ділянки водного фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи план-схеми розташування спірної земельної ділянки (а.с.42), підготовленої сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_2 , спірна земельна ділянка частково знаходиться в межах 100-метрової прибережної захисної смуги.

Згідно з довідкою, виданою Новодністровським регіональним управлінням водних ресурсів та експлуатації Дністровських водосховищ від 24 травня 2018 року №127 (а.с.36) в результаті співставлення картографічних матеріалів проекту водоохоронної зони Дністровського водосховища по Новоушицькому районі (на території Березівської сільської ради) з даними Публічної кадастрової карти, а також відповідно до норм Земельного та Водного кодексів земельна ділянка з кадастровим номером :04:001:0112 знаходиться в межах захисної прибережної смуги.

ОСОБА_1 на спростування зазначених відомостей належних і допустимих доказів не надала. З клопотанням про призначення судової експертизи в справі не зверталась.

Отже, земельна ділянка у розмірі та конфігурації з урахуванням координат та встановлених меж не могла бути передана ОСОБА_1 у приватну власність.

Відповідачка мала можливість співвіднести близькість земельної ділянки до р.Дністер із чіткими законодавчими заборонами на можливість бути її власником, що ставить під сумнів її добросовісність під час набуття земельної ділянки у власність.

А тому, оцінивши наведені обставини, досліджені докази в справі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про незаконність передачі Новоушицькою районною державною адміністрацією земельної ділянки водного фонду у власність ОСОБА_1 та прийняв обґрунтоване рішення про скасування розпорядження і визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку та зобов`язав відповідачку повернути її у державну власність.

Правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність рішення органу виконавчої влади, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Повернення земельної ділянки з особливим правовим режимом переслідує легітимну мету контролю за використанням майна відповідно до загальних інтересів та за цільовим призначенням, що відповідає «суспільному», «публічному» інтересу і не порушує принцип пропорційності.

Звернення прокурора до суду з позовом до ОСОБА_1 - це задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання - безоплатної передачі у власність громадянам земель водного фонду, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу.

Земельна ділянка є цілісним об`єктом нерухомого майна у розмірі, конфігурації та площі, а тому розташування її у межах прибережної захисної смуги суперечить вимогам закону незалежно від того, повністю чи частина її розташована з порушенням його вимог.

Як станом на час розгляду справи в суді першої інстанції, так і під час розгляду в апеляційному суді, відповідачка не надала доказів розробки проекту землеустрою щодо зміни конфігурації земельної ділянки чи її поділу і вчинення дій щодо звернення для його затвердження у межах, що відповідають законодавчо визначеним для правомірного перебування земельної ділянки у власності.

Тому, підлягають відхиленню доводи апеляційної скарги про можливість часткового повернення земельної ділянки у державну власність з посиланням на обставину лише часткового її розташування у межах прибережної захисної смуги, розмір якої з огляду на площу водозбору басейну р.Дністер у 7,74 тис. км кв. на думку ОСОБА_1 має бути встановлений у радіусі 50 м уздовж урізу води.

У зв`язку з цим і наведеним вище, такими, що не заслуговують на увагу є посилання в апеляційній скарзі як на підставу скасування рішення суду на те, що земельна ділянка знаходиться поза межами прибережної захисної смуги.

Не спростовують висновків суду, не впливають на їх правильність, а тому відхиляються доводи апеляційної скарги щодо пропуску прокурором позовної давності.

Прокурор у позовній заяві зазначає, що позивачеві про наявність порушень законодавства при передачі у власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки стало відомо в травні 2018 року, оскільки встановлення факту порушення законодавства без дослідження проектної документації неможливо.

Матеріали справи не містять доказів отримання раніше Хмельницькою обласною державною адміністрацією копії оскаржуваного розпорядження Новоушицької районної державної адміністрації №328/11-р від 04 липня 2011 року чи документів, на підставі яких воно видане.

Пред`явлення позову у вересні 2018 року відповідає вимогам закону.

Крім того, відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому в постанові від 28 листопада 2018 року в справі №504/2864/13-ц (п.71), зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням Земельного кодексу України та Водного кодексу України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу зобов`язати повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду.

За наслідками розгляду справи №372/1684/14-ц у постанові від 07 квітня 2020 року Велика Палата Верховного Суду підтримала таку позицію і не відступила від зазначеного висновку щодо застосування норм права в подібних правовідносинах.

Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до норм матеріального права із додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 04 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 12 серпня 2020 року.

Суддя-доповідач О.І. Талалай

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта