Справа № 202/3965/20
Провадження № 4-с/202/31/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2020 року м.Дніпро

Індустріальний районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Слюсар Л.П.,

за участю секретаря судового засідання Дмитрієва Р.С.,

представника скаржників адвоката Афанасьєва Р.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Південно-східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), на порушення прав діями (бездіяльністю) державного виконавця під час виконання судового рішення та зобов`язання вчинити дії в порядку Цивільного процесуального кодексу України, -

В С Т А Н О В И В:

01 липня 2020 року на адресу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надійшла скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Південно-східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), на порушення прав діями (бездіяльністю) державного виконавця під час виконання судового рішення та зобов`язання вчинити дії в порядку Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якої просили: поновити строк ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на звернення до суду зі скаргою про порушення прав діями (бездіяльністю) державного виконавця під час виконання судового рішення та зобов`язання вчинити дії (в порядку розділу VII ЦПК України); визнати неправомірними дії (бездіяльність) Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у вигляді не зняття арешту майна ОСОБА_1 , та заборони його відчуження під час закінчення виконавчого провадження № 50703442 та усунути порушення (поновити порушені права ОСОБА_1 , шляхом зобов`язання Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), правонаступника Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, зняти арешт майна та заборону на його відчуження, вчинені на підставі постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області серія та номер: 50703442 від 16.04.2016 р. в рамках виконавчого провадження № 50703442 на підставі виконавчого листа № 2-100/2012 від 12.02.2016 р. та припинити всі записи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, створені на підставі та у зв`язку з зазначеною постановою, а саме номер запису про обтяження 14531595 від 17.05.2016 року, внесений державним реєстратором Русецькою О.О.; визнати неправомірними дії (бездіяльність) Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області у вигляді не зняття арешту майна ОСОБА_2 , та заборони його відчуження під час закінчення виконавчого провадження № 50703442 та усунути порушення шляхом зобов`язання Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), правонаступника Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, зняти арешт майна та заборону на його відчуження, вчинені на підставі постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області серія та номер: 50703442 в рамках виконавчого провадження № 50703442 на підставі виконавчого листа № 2-100/2012 від 12.02.2016 р. та припинити всі записи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, створені на підставі та у зв`язку з зазначеною постановою, а саме номер запису обтяження 14531290 від 17.05.2016 року, внесений державним реєстратором Русецькою О.О.

Вимоги скарги обґрунтовані тим, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.11.2014 року у цивільній справі № 2-100/2011p., позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» щодо солідарного стягнення з ОСОБА_1 Відповідач та ОСОБА_2 грошових коштів були задоволені та на виконання зазначеного рішення судом видано виконавчі листи, які для примусового виконання були пред`явлені до відділу ДВС. В подальшому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не отримували ніякої інформації щодо примусового виконання зазначеного судового рішення. У 2020 році скаржники дізналися про наявність арешту їх майна та заборони його відчуження на підставі постанови Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 16.04.2016 року в рамках виконавчого провадження № 50703442, відкритого на виконання виконавчого листа № 2-100/2012 від 12 лютого 2016 року, яке на даний час завершено, а строк пред`явлення виконавчого листа до виконання скінчився. В свою чергу Головне територіальне управління юстиції у Дніпропетровській області знаходиться в стадії припинення, а його правонаступником є Південно-східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). У відповідності до інформації з Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), на даний час матеріали виконавчого провадження знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Скаржники звертають увагу на те, що оскільки виконавче провадження завершено та фактично його матеріали знищено, наявність арешту майна ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , порушують їх права в частині вільного розпорядження власним майном, та на їх думку свідчить про бездіяльність державного виконавця, який здійснював дії щодо закінчення виконавчого провадження № 50703442, оскільки арешт та заборону відчуження майна ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знято не було, що зумовило звернення до суду з відповідною скаргою.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 липня 2020 року, головуючим суддею у розгляді скарги визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 02 липня 2020 року поновлено строк для звернення до суду зі скаргою, прийнято її до провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Представник скаржників адвокат Афанасьєв Р.Г. в судовому засіданні вимоги скарги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлявся належним чином.

Представник Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) в судове засідання також не з`явився, натомість на адресу суду направлено письмове пояснення, відповідно до якого представник заінтересованої особи просить відмовити в задоволенні скарги, посилаючись на те, що дійсно протягом 2016 року у відділі на виконанні перебувало ВП 50703442 по виконанню виконавчого листа від 12.02.2016 року № 2-100/2011, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» боргу за кредитним договором МL-301/348/2007 від 13.06.2007 року, яка станом на 04.09.2014 року складає 265195,52 дол. США, що за курсом НБУ станом на 05.09.2014 року (12,531031 грн. за долар США) становить 3 323 173 грн. 23 коп. На теперішній час зазначене виконавче провадження завершено та виконавчий документ 03.10.2016 року повернуто стягувачу на підставі п. 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, яка діяла на час виниклих правовідносин). Також на виконанні у відділі перебувало ВП 50703537 по виконанню виконавчого листа від 12.02.2016 року № 2-100/2011 виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» сум боргу за кредитним договором МL-301/348/2007 від 13.06.2007 року, яка станом на 04.09.2014 року складає 265195,52 дол. США, що за курсом НБУ станом на 05.09.2014 року (12,531031 грн. за долар США) становить 3 323 173 грн. 23 коп. На теперішній час зазначене виконавче провадження завершено та виконавчий документ повернуто стягувачу 20.09.2016 року на підставі п. 2 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, яка діяла на час виниклих правовідносин). В межах наведених виконавчих проваджень, державним виконавцем вживались заходи примусового виконання, в тому числі постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржникам на праві власності. Постанови направлені для належного виконання в органи та установи, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника та сторонам. Відповідні записи належним чином внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. На даний час виконавчі провадженні знищені у зв`язку із закінченням встановленого терміну його зберігання та задовольнити вимоги викладені у скарзі з приводу зняття арешту не вбачалось можливим, оскільки виконавче провадження завершено у 2016 році з підстав, що унеможливлювало зняття арешту з майна боржника, а на сьогоднішній день вказані підстави в межах завершеного виконавчого провадження відсутні та таким чином проведені виконавчі дії та вжиті відповідні заходи примусового виконання здійснені з дотриманням вимог діючого законодавства, в тому числі Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про іпотеку» та Інструкції з організації примусового виконання рішень, а відповідні процесуальні документи винесені без порушень, та відповідають всім вимогам та порядку їх оформлення.

Суд, вислухавши представника скаржників, дослідивши матеріали справи, письмові пояснення заінтересованої особи, належно з`ясувавши всі обставини справи, доходить наступного висновку.

Судом встановлено, що 14 листопада 2014 року у цивільній справі № 2-100/2011p., рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська задоволені позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» суму боргу за кредитним договором МL-301/348/2007 від 13.06.2007 року, яка станом на 04.09.2014 року складає 265195,52 дол. США, що за курсом НБУ станом на 05.09.2014 року (12,531031 грн. за 1 долар США) становить 3 323 173 грн. 23 коп. ( Три мільйона триста двадцять три тисячі сто сімдесят три гривні 23 коп.), в тому числі: по тілу кредиту 227431,42 дол. США, що дорівнює 2 849 950 грн.17 коп.; по відсоткам кредиту - 37784,10 дол. США, що дорівнює 473 473 грн.73 коп. Також стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» суму боргу за кредитним договором МL-301/066/2008 від 22.02.2008 року, яка станом на 04.09.2014 року складає 58141,77 дол. США, що за курсом НБУ станом на 05.09.2014 року (12,531031 грн. за 1 долар США) становить 728 576 грн. 32 коп. ( Сімсот двадцять вісім тисяч п`ятсот сімдесят шість гривень 32 коп.), в тому числі : по тілу кредиту 49524,10 дол. США, що дорівнює 620 588 грн. 03 копа.; по відсоткам кредиту - 8617,67 дол. США, що дорівнює 107 988 грн. 28 коп. та стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» з кожного судові витрати в рівних частках, а саме по 910 грн. 00 коп.

На виконання вищевказаного судового рішення, 12 лютого 2016 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська були видані виконавчі листи, які в подальшому пред`явлені для примусового виконання до Індустріального ВДВС Дніпропетровського МУЮ.

На теперішній час відділ виконавчої служби перейменовано на Південно-східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) та є правонаступником Індустріального ВДВС Дніпропетровського МУЮ.

Відповідно до листа начальника відділу примусового виконання рішень Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 11 березня 2020 року № 021-33/8514 та інформації, наведеної у письмових поясненнях на скаргу, протягом 2016 року у відділі на виконанні перебувало ВП 50703442 та ВП 50703537 по виконанню виконавчого листа від 12.02.2016 року № 2-100/2011 виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» суми боргу за кредитним договором МL-301/348/2007 від 13.06.2007 року. На теперішній час зазначені виконавчі провадження завершені на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (стара редакція). Надати більш детальну інформацію або будь-які документи виконавчого провадження відділ примусового виконання рішень не має змоги, у зв`язку із знищенням виконавчого провадження по закінченню терміну зберігання.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 26 травня 2020 року, Індустріальним ВДВС Дніпропетровського МУЮ на все нерухоме майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 накладено арешт: номер запису про обтяження 14531595 від 17.05.2016 року та 14531290 від 17.05.2016 року, внесені державним реєстратором Русецькою О.О.

Відповідно до ч.1 ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

З матеріалів справи вбачається, що предметом оскарження у справі є бездіяльність державного виконавця Індустріального ВДВС Дніпропетровського МУЮ, правонаступником якого на даний час є Південно-східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), у зв`язку із перейменуванням, яка полягає у не вирішенні питання щодо зняття арешту з майна боржника при поверненні виконавчих документів стягувачу.

Згідно з ч.1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час здійснення виконавчої дії) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Звертаючись до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, скаржники посилаються на те, що у зв`язку з тим, що виконавчі документи повернуті стягувачу та на теперішній час виконавчі провадження знаходяться у стані завершених та державним виконавцем при повернення виконавчих документів мало бути вирішено питання про зняття арешту з нерухомого майна боржників.

В той же час, порядок та підстави повернення виконавчого документа стягувачу були врегульовані статтею 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час здійснення виконавчої дії).

З матеріалів справи вбачається, що виконавчі документи у виконавчих провадженнях № 50703442 та № 50703537 були повернуті стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час здійснення виконавчої дії), у зв`язку із відсутністю майна боржника, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Разом з тим, ч.5 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час здійснення виконавчої дії) визначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час здійснення виконавчої дії) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

За змістом статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) пред`явленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення.

Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Відповідно до статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час здійснення виконавчої дії) виконавче провадження підлягає закінченню у передбачених частиною першою цієї статті випадках.

При цьому у ній не зазначено такого випадку, як закінчення виконавчого провадження у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу.

Згідно із частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Таким чином, у разі повернення виконавчого документа стягувачу виконавче провадження не є закінченим, після якого могли б наступити правові наслідки, передбачені частиною другою статті 50Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи викладене, суд на підставі належним чином оцінених доказів дійшов висновку про те, що законодавством не передбачено право державного виконавця на зняття арешту у разі повернення виконавчого документа стягувачу та з цих підстав, стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано боржником.

В цій частині суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 263/1468/17.

З таких підстав, суд не вбачає бездіяльність державного виконавця щодо зняття арешту з майна боржників.

У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статтей 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження»(у редакції чинній на момент вчинення процесуальної дії).

Щодо доводів скаржника про закінчення строку зберігання виконавчих проваджень, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5, у разі якщо завершене виконавче провадження знищено у зв`язку із закінченням строку його зберігання, виконавець вживає заходів щодо відновлення матеріалів виконавчого провадження за допомогою відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження та інших документів, інформації, одержаних ним, у тому числі від сторін виконавчого провадження.

Отже, відновлення матеріалів виконавчого провадження за наявності підстав (в тому числі і вирішення питання зняття арешту, накладеного в рамках виконавчого провадження) передбачено внутрішньою інструкцією з організації примусового виконання рішень, якщо виконавчі провадження вже знищено. Тому, вирішення даного питання можливе у площині проведення виконавчого провадження.

Згідно з положеннями частин 2 і 3 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Ураховуючи наведене, суд доходить висновку, що порушень прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , щодо яких заявлено скаргу, не відбулося, а дії державного виконавця Індустріального ВДВС Дніпропетровського МУЮ, правонаступником якого на теперішній час є Південно-східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) на момент вчинення дій, щодо яких подано скаргу, відповідають вимогам закону, а тому підстав для задоволення вимог скаржників суд не вбачає.

На підставі вищевикладеного, суд доходить висновку, що скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Південно-східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), на порушення прав діями (бездіяльністю) державного виконавця під час виконання судового рішення та зобов`язання вчинити дії в порядку Цивільного процесуального кодексу України, не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 260, 354, 447-451 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Південно-східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), на порушення прав діями (бездіяльністю) державного виконавця під час виконання судового рішення та зобов`язання вчинити дії в порядку Цивільного процесуального кодексу України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Повний текст складено 07 вересня 2020 року.

Суддя Л.П. Слюсар