Справа № 307/2112/19
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.

суддів: Фазикош Г.В., Кожух О.А.,

за участі секретаря:Волощук В.І.,

за участі ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 15 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Брустурянське лісомисливське господарство» про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державного підприємства «Брустурянське лісомисливське господарство» про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати.

З урахуванням збільшених вимог просив суд скасувати наказ № 82/к від 14 червня 2019 року про його звільнення, визнати припинення трудового договору між ним та державним підприємством «Брустурянське лісомисливське господарство» на підставі п.1 ч.І ст. 36 КЗпП України незаконним, поновити його на роботі старшим майстром лісу Груниківського лісництва державного підприємства «Брустурянське лісомисливське господарство», стягнути з державного підприємства «Брустурянське лісомисливське господарство» на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в сумі 24024 гривні, а також 12666 гривень невиплаченої середньомісячної заробітної плати за квітень та травень 2018 року.

Рішенням Тячівського районного суду від 04 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким просив позов задовольнити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта, представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 до 14 червня 2019 року працював на посаді старшого майстра лісу Груниківського лісництва ДП «Брустурянське ЛМГ», що підтверджується даними його трудової книжки за №1083.

Згідно заяви ОСОБА_1 на ім`я директора ДП «Брустурянське ЛМГ» ОСОБА_3 , ОСОБА_1 просив звільнити його з роботи за згодою двох сторін з 14 червня 2019 року. (а.с. 47)

В заяві ОСОБА_1 на ім`я директора ДП «Брустурянське ЛМГ» від 04.06.2019 року зазначено, що ОСОБА_1 відкликає подану ним заяву про звільнення його з роботи з 14.06.2019 року, оскільки така заява була ним подана необдумано.

Також до даної заяви позивачем ОСОБА_1 додано фіскальний чек від 1 червня 2019 року. (а.с. 8)

Наказом директора ДП «Брустурянське ЛМГ» №82/к від 14.06.2019 року «Про звільнення ОСОБА_1 » звільнено позивача ОСОБА_1 , старшого майстра лісу Груниківського лісництва, 14 червня 2019 року, за згодою двох сторін, на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, та ознайомлено з наказом ОСОБА_1 01.07.2019 року.

Згідно довідки про заробітну плату та інші доходи ОСОБА_1 за 2018 рік, виданої ДП «Брустурянське ЛМГ» за №151 від 16.09.2019 року, позивачу за квітень і травень 2018 року заробітна плата не нараховувалася. За квітень 2018 року позивачу було здійснено нарахування 3475,36 гривень лікарняних.

Згідно табелю обліку використання робочого часу за травень 2018 року ОСОБА_1 з 3 травня 2018 року по 18 травня 2018 року перебував у відпустці без збереження заробітної плати, 21-22 травня 2018 року - в табелі зазначені простої, а з 23 по 31 травня 2018 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному.

Згідно відомості про нарахування і видачу зарплати ОСОБА_1 за квітень 2018 року №5/IV-18 р. здійснено нарахування лікарняних до 5 днів в сумі 1086,05 гривень.

Згідно відомості про нарахування і видачу зарплати ОСОБА_1 за квітень 2018 року №6/ IV-18р. здійснено нарахування лікарняних 15 днів в сумі 2389,31 гривень (а.с.57).

Положенням пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України встановлено, що однією з підстав припинення трудового договору є угода сторін.

В апеляційні скарзі апелянт посилається на п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

Разом з тим, зазначена постанова була врахована судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення.

Водночас, суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку, що вказана постанова не спростовує доводів апелянта зазначивши в оскаржуваному рішенні наступне: "У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суд України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №/9 від Об. 11.1992 року зауважено, що судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п. 1 ст. 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Виходячи з встановлених у справі обставин і відповідних їм правовідносин, судом підлягають з`ясуванню такі питання: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості щодо припинення договору за угодою сторін.

Дотримуючись принципу оцінки доказів, суд вважає доведеним, що звільнення позивача відбулося за угодою сторін, згідно з вимогами діючого законодавства.

Так, написавши власноручно заяву про звільнення з 14.06.2019 року за угодою сторін, позивач проявив своє волевиявлення щодо його звільнення з займаної посади.

Видавши 14.06.2019 року наказ №82-К про звільнення ОСОБА_1 з 14.06.2019 року, відповідач тим самим підтвердив згоду на звільнення позивача за угодою сторін. Зазначене свідчить, що між сторонами існувала домовленість щодо припинення трудового договору за взаємною згодою.

Отже, суд вважав доведеним, що в момент видачі спірного наказу про звільнення волевиявлення позивача на припинення трудового договору було вільним, оскільки, як встановлено, під час отримання копії наказу про звільнення 01.07.2019 року ОСОБА_1 ніякої незгоди з цим наказом не виказував, намірів продовжувати роботу не висловлював.

Суд не приймає до уваги посилання апелянта на те, що 01.06.2019 року ним на адресу відповідача була направлена заява про відкликання заяви про його звільнення за угодою сторін, отримання якої відповідач в судовому засіданні заперечив, оскільки дана обставина в судовому засіданні належними та допустимими доказами не підтверджена.

Так, в матеріалах справи (а.с.8) міститься фіскальний чек від 01.06.2019 року, проте дата написання заяви ОСОБА_1 про відкликання заяви про його звільнення зазначена як 04.06.2019 року, що не збігається з датою зазначеної у фіскальному наданому позивачем чеку на три дні.

Таким чином, доведеним є те, що сторони дійсно домовилися про припинення трудового договору з 14.06.2019 року, про що був виданий відповідний наказ про звільнення позивача згідно з п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на постанову ВС від 28.02.2018 у справі №761/25946/15-ц.

Однак, висновки суду викладені у вказаній постанові, навпаки спростовують доводи апелянта, оскільки в зазначеній постанові суд вказав, що анулювання домовленості про розірвання трудового договору на підставі п.1 ст.36 КЗпП можливе лише за взаємною угодою працівника та власника або уповноваженого ним органу.

За результатами розгляду даної справи суд залишив без задоволення касаційну скаргу звільненого працівника.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, ч. 1 ст. 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 384ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 15 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 7 серпня 2020 року.

Головуючий

Судді