КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 824/124/20
Номер провадження № 22-ск/824/34/2020
У Х В А Л А

іменем України

17 серпня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі головуючого судді Яворського М.А. за участю секретаря Владімірової О.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві заяву ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду ПАРД від 30 червня 2020 року у складі одного третейського судді Савісько Юрія Володимировича у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

28 липня 2020 року до Київського апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду ПАРД від 30 червня 2020 року у справі №33/20-05 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки в розмірі 9100000 грн.

Заяву обґрунтовано тим, що вказане рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки дана справа не підвідомча третейському суду, так як відповідно до положень статті 6 Закону України «Про третейські суди» третейські суди не можуть розглядати справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, та справи у спорах щодо захисту прав споживачів.

Окрім того, в заяві також наголошується на тому, що вказаний спір мав розглядати третейський суд у складі трьох суддів, проте в порушення вимог законодавства даний спір було розглянуто третейським суддею Савісько Ю.В. одноособово.

ОСОБА_1 також вказує на той факт, що третейським судом не було застосовано положення статті 551 ЦК України, положення якої передбачають можливість зменшення розміру неустойки за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Також в поданій заяві зазначено, що у третейського суду були відсутні правові підстави для задоволення позову, оскільки в силу вимог статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. ОСОБА_1 наголошує, що у даному випадку відсутня його вина щодо порушення взятого на себе зобов`язання, оскільки останній вчасно надав банківській установі розпорядження щодо видачі грошових коштів в сумі 1 300 000 грн, проте ПАТ «ПроКредит Банк» відмовився виконати таке розпорядження свого клієнта та заблокував його поточний рахунок, а інших коштів для виконання зобов`язання ОСОБА_1 не мав.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просив скасувати рішення Постійно діючого Третейського суду ПАРД від 30 червня 2020 року у справі №33/20-05.

Заперечення (пояснення) з приводу поданої заяви від ОСОБА_2 на адресу Київського апеляційного суду не надходило.

При розгляді вказаної справи апеляційним судом, представник ОСОБА_1 , адвокат Гречко Д.В. підтримала вимоги, які викладені в заяві, та просила її задовольнити. При цьому зазначила, що вказане рішення третейського суду ухвалено з порушенням Регламенту третейського суду ПАРД, щодо складу суддів, оскільки з врахуванням складності справи дану справу необхідно було розглядати саме в складі трьох суддів, а спір вирішений в складі одного третейського судді. Також вважає, що даний спір не міг бути предметом розгляду третейським судом оскільки фактично є спором про захист прав споживачів, оскільки ОСОБА_2 , укладаючи договір цесії мав на меті отримання коштів, для задоволення власних потреб- потреб споживання.

Також посилалася на те, що третейським судом при вирішенні спору по суті недотримано норм матеріального права зокрема ст. 551, 657 ЦК України, суд не зменшив розмір неустойки до розміру суми невиконаного зобов`язання, а також третейським судом не було враховано відсутність вини ОСОБА_1 щодо невиконання зобов`язання за договором цесії.

ОСОБА_2 при розгляді справи заперечив щодо доводів заявника та вважає їх необґрунтованими, оскільки виключні обставини щодо підстав скасування рішення третейського суду визначенні ЦПК України. Обставини викладені заявником не відповідають дійсності, оскільки саме додатковою угодою №1 та додатковою угодою №2 до договору про відступлення права вимоги від 03 серпня 2017 року сторони узгодили розгляд можливого спору щодо несплати неустойки третейським судом ПАРД в складі одного третейського судді і дане правило було витримано при розгляді вказаної справи третейським судом по справі №33/20-05.

Безпідставним на його думку є посилання на те, що вказаний спір відноситься до спорів про захист прав споживачів, чи господарських договорів, оскільки договір укладений між фізичними особами та не носить споживчого характеру. Просив відмовити у задоволенні заяви.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду ПАРД від 30 червня 2020 року задоволенню не підлягає.

Так, судом встановлено, що 03 серпня 2017 року між фізичною особою-громадянином України ОСОБА_2 (первісний кредитор) та фізичною особою-громадянином України ОСОБА_1 (новий кредитор) було укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає, а новий кредитор повністю приймає на себе право вимоги, що належить первісному кредиторові, і стає кредитором за наступними договорами:

- контрактом №111201 від 11 грудня 2001 року, укладеного між Приватною фірмою «Родос» та Компанією «TAZCON MANAGEMENT LLC»;

- договором про надання транспортних послуг при перевезенні вантажів в міжнародному автомобільному сполученні №б/н від 24 вересня 2002 року, укладеного між Приватною фірмою «Родос» та Компанією «TAZCON MANAGEMENT LLC»;

- угодою №3 від 01 червня 2004 року про переведення боргу в складі сукупних валових активів, укладеною за згоди Компанії «TAZCONMANAGEMENT LLC» між Приватною фірмою «Родос» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Південне сяйво», де боржником є вказане Товариство з обмеженою відповідальністю «Південне сяйво» (а.с.35-39).

За вказаним договором новий кредитор повністю одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржника належного виконання зобов`язань за Основними договорами у сумі 531 127,61 долар США та 259 490,55 євро, що за офіційним курсом Національного банку України на 03 серпня 2017 року дорівнює еквіваленту в розмірі 21 709 748,91 грн.

В подальшому, 25 березня 2019 року між фізичною особою-громадянином України ОСОБА_2 (сторона-1) та фізичною особою-громадянином України ОСОБА_1 (сторона-2) було укладено додаткову угоду №1 до договору про відступлення права вимоги від 03 серпня 2017 року (а.с.40-41).

Так, відповідно до положень пункту 3 вказаної додаткової угоди сторони домовилися про те, що усі спори, які виникають щодо цієї Угоди, пов`язані з нею або випливають з неї, в тому числі, але не обмежуючись, які стосуються її виконання, порушення, припинення, розірвання або недійсності, вирішуються Постійно діючим третейським судом ПАРД відповідно до Закону України «Про третейські суди», Регламенту третейського суду ПАРД та законодавства України.

Сторони домовились, що третейський розгляд вищевказаних спорів здійснюватиметься судом у складі будь-якого одного третейського судді згідно Списку третейських суддів Третейського суду ПАРД.

Сторони також домовились, що у випадку виникнення вищевказаних спорів за цією угодою будь-яка зацікавлена сторона може звернутися і до будь-якого іншого третейського суду, на свій вибір.

Ухвалою Постійно діючого Третейського суду ПАРД від 17 червня 2020 року було прийнято позовну заяву ОСОБА_2 до розгляду та порушено провадження по справі (а.с.28-29).

Рішенням Постійно діючого Третейського суду ПАРД від 30 червня 2020 року у місті Києві у складі одного третейського судді Савісько Ю.В. позовну заяву ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 на його користь штрафу у розмірі 9 100 000 грн задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 штраф у розмірі 9 100 000 грн та витрати пов`язані з вирішенням спору третейським судом у розмірі 13 500 грн (а.с.6-14).

Провадження у справах про оскарження рішень третейських судів визначено VIII ЦПК України.

Відповідно до положень частини 1 статті 454 ЦПК України сторони, треті особи, а також особи, які не брали участі у справі, у разі якщо третейський суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення третейського суду.

При розгляді заяви про скасування рішення третейського суду суд перевіряє наявність або відсутність підстав для його скасування.

Відповідно до статті 458 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках, передбачених цією статтею. Рішення третейського суду може бути скасовано у разі, якщо:

1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди;

3) третейську угоду визнано судом недійсною;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі.

Аналогічні положення містяться і в статті 51 Закону України «Про третейські суди».

Тлумачення статті 458 ЦПК України та статті 51 Закону України «Про третейські суди» свідчить, що законом передбачено виключний перелік підстав для скасування рішення третейського суду і тягар доведення наявності зазначених підстав покладається на сторону, яка звертається із заявою про скасування рішення третейського суду.

Так, ОСОБА_1 , звертаючись до суду із вказаною заявою про скасування рішення третейського суду, мотивував свої доводи тим, що дана справа не підвідомча третейському суду.

Відповідно до положень статті 6 Закону України «Про третейські суди» вказано, що третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: 1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів; 2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб; 3) справ, пов`язаних з державною таємницею; 4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів); 5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; 6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт під час здійснення ним владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень, державна установа чи організація, казенне підприємство; 7) справ у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки; 8) справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення; 9) справ у спорах, що виникають з трудових відносин; 10) справ, що виникають з корпоративних відносин у спорах між господарським товариством та його учасником (засновником, акціонером), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами) господарських товариств, пов`язаних із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності цих товариств; 11) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України; 12) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України; 13) справ, за результатами розгляду яких виконання рішення третейського суду потребуватиме вчинення відповідних дій органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами та іншими суб`єктами під час здійснення ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень; 14) справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Заявник вважає, що оскільки даний спір підпадає під дію положень п.2 ч.1 ст.6 вказаного закону щодо справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб, а також під дію п.14 ч.1 ст.6 закону щодо справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), то даний спір не підвідомчий третейському суду.

Разом з тим, як вбачається із договору про відступлення права вимоги від 03 серпня 2017 року та додаткової угоди №1 до договору про відступлення права вимоги від 03 серпня 2017 року, вказані правочину було укладено між фізичною особою - громадянином України ОСОБА_2 та фізичною особою - громадянином України ОСОБА_1 , а не між фізичними особами - підприємцями. Тим більше вказані правовідносини не пов`язуються із задоволенням державних потреб.

Окрім того, вказаний спір також не підпадає під категорію спорів щодо захисту прав споживачів.

Так, як вбачається із положень статті 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; виробник - суб`єкт господарювання, який: виробляє товар або заявляє про себе як про виробника товару чи про виготовлення такого товару на замовлення, розміщуючи на товарі та/або на упаковці чи супровідних документах, що разом з товаром передаються споживачеві, своє найменування (ім`я), торговельну марку або інший елемент, який ідентифікує такого суб`єкта господарювання; або імпортує товар; продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації.

Таким чином, оскільки сторонами вказаних вище правочинів виступали фізичні особи - громадяни України і жодна з цих сторін не вказана як суб`єкт підприємницької діяльності (суб`єкт господарювання), то даний спір не можна віднести до спорів, які пов`язані із захистом прав споживачів.

Щодо доводів ОСОБА_1 про те, що оскаржуване рішення третейського суду було прийнято складом суду, який не відповідав вимогам закону, оскільки вказану справу мав розглядати третейський суд у складі трьох суддів, а не одноособово суддею.

Так, відповідно до положень пункту 3 додаткової угоди №1 до договору про відступлення права вимоги від 03 серпня 2017 року вбачається, що сторони домовилися про те, що усі спори, які виникають щодо цієї Угоди, пов`язані з нею або випливають з неї, в тому числі, але не обмежуючись, які стосуються її виконання, порушення, припинення, розірвання або недійсності, вирішуються Постійно діючим третейським судом ПАРД відповідно до Закону України «Про третейські суди», Регламенту третейського суду ПАРД та законодавства України.

Сторони домовились, що третейський розгляд вищевказаних спорів здійснюватиметься судом у складі будь-якого одного третейського судді згідно Списку третейських суддів Третейського суду ПАРД.

Сторони також домовились, що у випадку виникнення вищевказаних спорів за цією угодою будь-яка зацікавлена сторона може звернутися і до будь-якого іншого третейського суду, на свій вибір (а.с.40-41).

Таким чином, сторони дійшли згоди щодо того, що всі спори, які виникнуть за вказаною угодою будуть розглядатись Постійно діючим третейським судом ПАРД у складі будь-якого одного третейського судді.

Доводи ОСОБА_1 про те, що рішення Постійно діючого Третейського суду ПАРД необхідно скасувати, в тому числі, з тієї підстави, що вказаним судом не було застосовано положення статті 551 та статті 614 ЦПК України апеляційним судом відхиляються, оскільки стаття 458 ЦПК України та стаття 51 Закону України «Про третейські суди» містить виключний перелік підстав для скасування рішення третейського суду й не застосування чи не правильне застосування третейським судом норм матеріального права при вирішенні спору не відноситься до вказаного переліку.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку про необґрунтованість поданої заяви ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду ПАРД від 30 червня 2020 року, а тому її задоволенні відмовляє.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні заяви, судові витрати понесені заявником, у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. 454,457, 458, 460 ЦПК України, Київський апеляційний суд , -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду ПАРД від 30 червня 2020 року у справі №33/20-05 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до цього суду.

Ухвала суду, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Мотивований текст ухвали виготовлено 17 серпня 2020 року.

Суддя Київського апеляційного суду М.А.Яворський