Справа № 313/838/20
Провадження № 2/313/313/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2020 р. смт. Веселе

Веселівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Нагорного А.О., при секретарі судового засідання Кравцовій О.В., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Веселівської селищної ради, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

ВCТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Веселівської селищної ради Веселівського району Запорізької області з проханням визнати за ним право власності на 1/1 (одна ціла) житлової квартири під номером АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 88 років, ОСОБА_2 .

Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору залишити за позивачем.

Позивач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, але у судове засідання не з`явилася. До суду звернувся з письмовою заявою у якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує повністю.

Представник відповідача Веселівської селищної ради Запорізької області Рєдкозубов О.А., у судове засідання не з`явився, але звернувся до суду із клопотанням № 02-01-17/3113 про розгляд справи без участі їхнього уповноваженого представника на підставі доказів, наявних в матеріалах справи з урахуванням того, що Веселівська селищна рада не заперечує проти задоволення позову.

Суд вважає, що в справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, тому можливо розглянути справу по суті у відсутності сторін по наявним у справі доказам, відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 81 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують права та обов`язки.

Відповідно до ч. ч. 3, 5 вказаної правової норми цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч. 1 ст. 12, ч. ч. 1, 2, 3 ст. 13 ЦК України).

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 88 рік, помер дід позивача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_1 , видане 02.01.2020 р. Веселівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про що в Книзі реєстрації актів про смерть зроблено відповідний актовий запис за № 01 від 02.01.2020 р.

Після смерті діда відкрилась спадщина, до складу якої входить житлова квартира загальною площею - 72,35 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та яка належала померлому на підставі Договору № 477 купівлі-продажу квартири від 10.07.1998 р., виданого Біржою нерухомості «Власність», про що зареєстровано у журналі реєстрації біржі нерухомості «Власність» за № 477 від 10.07.1998 р., згідно вимог ст. 15 діючого на той час Закону України «Про товарну біржу». Нотаріального посвідчення цього договору, згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» на той час не вимагалося, він набув чинності з дня його реєстрації на товарній біржі, тобто з 10.07.1998 р.

В свою чергу, 14.06.2019 р. дідом було складено заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Веселівської державної нотаріальної контори Запорізької області Дзябко М.І. та зареєстрований в реєстрі за № 577, 578. Відповідно до заповіту, спадкодавець визначив позивача єдиним спадкоємцем всього його майна, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що належало спадкодавцеві на день його смерті.

У липні 2020 року позивач звернувся до державного нотаріуса Веселівської державної нотаріальної контори із заявою про видачу мені свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 07.07.2020 р. державним нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за вих. № 383/02-31 від 07.07.2020 р. у зв`язку із тим, що договір купівлі - продажу квартири не був нотаріально посвідчений, що не відповідає нормам Цивільного кодексу України, у зв`язку із чим неможливо вчинити нотаріальну дію, а саме видати Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказану квартиру. Тобто, на думку державного нотаріуса, було порушено норму статті 227 ЦК України в редакції 1963 року, яка чітко регламентує, що якщо хоча б однією з сторін є фізична особа, договір купівлі-продажу будинку (квартири) повинен бути нотаріально посвідчено.

Проте, відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (ред. 16.01.03р.) його положення застосовуються до цивільних відносин що виникли після набрання ним чинності (тобто після 01.01.04р.), таким чином до зазначених вище правовідносин з питань визначення дійсності договору мають застосовуватися норми ЦК УРСР (ред. 1963р.) та законодавство чинне на вказаний період.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» ( 1956-12 ) в редакції станом на 1998 р., угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, тобто, позивач наголошує, що діюче законодавство не вимагало від сторін подальшого нотаріального посвідчення вказаного договору.

Інші спадкоємці окрім позивача відсутні, спадкове майно під арештом, заставою та забороною на відчуження не перебуває.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. За приписами ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Натомість, ч. 2 ст. 1236 ЦК України передбачає, що заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Крім того, частиною п`ятою статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав є визнання права.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі відсутності документа, який засвідчує його право власності.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідач позов визнав.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем, суд за результатами підготовчого провадження ухвалює рішення.

Питання із судовими витратами вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а також з врахуванням думки позивача, яка просила судові витрати залишити за ним.

На підставі ст. ст. 15, 16, 1218-1218, 1236, 1262, 1268 ЦК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30. 05.2008 р., ст. ст.1-13, 81, 89, 141, 200, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , право власності на 1/1 (одна ціла) житлової квартири під номером АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 88 років, ОСОБА_2 .

Судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасована, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 13.08.2020 р.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області А.О. Нагорний

07.08.2020