Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

20 серпня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючої-судді - Бенца К.К.,

при секретарі - Парова І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ужгород цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулося в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостіза кредитним договором.

Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач вказує на те, що 10.10.2005 року між «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 161/7-05, згідно якого банк надав Відповідачу, а останній отримав суму кредиту в розмірі - 33000,00 грн., зі сплатою за користування кредитом процентів, неустойки та інших передбачених платежів в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком № 1 до нього - Графіком платежів.

17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов`язувалось передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» зобов`язувалось відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку № 1 до Договору відступлення.

Відповідно до умов Кредитного договору та договору відступлення, позивач вправі вимагати достроково погашення кредиту у разі невиконання чи неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору.

Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання щодо погашення суми отриманого кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами, у розмірі та строки визначені умовами кредитного договору належним чином не виконує, порушував терміни погашення суми кредиту і сплати відсотків за користування кредитом, у зв`язку з чим станом на 14.11.2016 року перед позивачем по кредитному договору рахується заборгованість , що становить: 19937,50 грн. - за кредитом; 27538,06 грн.- по відсотках та 101684,38 грн.- пеня. Водночас позивач зазначає, що в силу ст. 266 та ч.2 ст. 258 ЦК України розмір неустойки (пеня) за останні 12 місяців перед зверненням до суду становить 33721,33 грн. , яку ТОВ «Кредитні ініціативи» просило стягнути на його користь із відповідача ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що відповідно до умов кредитного договору у разі невиконання або неналежного виконання відповідачем будь-яких зобов`язань прийнятих на себе згідно умов кредитного договору, в тому числі щодо сплати щомісячних платежів згідно умов кредитного договору незалежно від настання кінцевого терміну повернення кредиту, позивач має право вимагати достроково погашення заборгованості, в тому числі суми кредиту (або відповідної частини) та/або процентів за користування кредитом, та/або комісії за надання кредиту, та/або комісії за управління кредитом, та/або суми неустойки чи інших грошових зобовязань за кредитним договором.

В зв`язку з наведеним позивач просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 81196,89 грн., яка складається з наступного: за кредитом - 19937,50 грн.; по відсотках - 27538,06 грн.; пеня за рік - 33721,33 грн.

Представник позивача у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату час і місце розгляду справи. Наслав на адресу суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Підтримує позовні вимоги. Не заперечує проти занесення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання повторно не зявився, хоча про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом надіслання судових повісток рекомендованими поштовими відправленнями, про причини неявки суд не повідомлено.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч.6,7 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи та письмового відзиву до суду не надходило.

22.10.2019 року представником позивача подано заяву про вступ у справу як представника.

19.06.2020 року представником позивача через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи за його відсутності ;

В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:

23.12.2016 року ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Лемак О. відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

05.11.2018 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду суддею К.К. Бенца прийнято матеріали справи № 308/13005/16-ц до свого провадження.

Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Судом встановлено, що 10.10.2005 року між «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 161/7-05, згідно якого банк надав Відповідачу, а останній отримав суму кредиту в розмірі - 33000,00 грн., зі сплатою за користування кредитом процентів в розмірі 18 % річних , з кінцевим терміном повернення кредиту та відсотків за ним не пізніше 09.10.2009 року, з погашенням суми кредиту та процентів у терміни передбачені умовами кредитного договору, згідно з графіком повернення кредиту та сплати відсотків, що стверджується кредитним договором № 161/7-05 від 10.10.2005 року, копія якого приєднана до матеріалів справи.

Згідно п.2.4. кредитного договору встановлено, що погашення кредиту та процентів за ним здійснюється позичальником щомісячно у відповідності до графіку, який є невід`ємною частиною цього договору.

Як вбачається з кредитного договору ОСОБА_1 отримав кошти від «Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку» на умовах строковості, зворотності, забезпеченості, платності. Сторони погодили всі істотні умови кредитного договору.

17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов`язувалось передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» зобов`язувалось відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку № 1 до Договору відступлення.

Доданим до матеріалів справи витягом з реєстру позичальників (додаток № 1) до договору відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року підтверджується, що до переліку кредитних договорів, які включені до додатку № 1, увійшов кредитний договір від 10.10.2005 року № 161/7-05, укладений з відповідачем ОСОБА_1 .

Враховуючи положення ст. ст. 514, 516 ЦК України, згідно з якими до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, а заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом, відповідно до Договору про відступлення прав вимоги та чинного законодавства України ТОВ «Кредитні ініціативи» набув усі права вимоги по відступленим кредитним договорам, включаючи сплату суми основного боргу, відсотків, комісій, нарахованих штрафних санкцій.

Отже, встановлено, що між сторонами діють цивільні правовідносини, засновані на договорі.

Однак, як стверджує позивач, у порушення умов кредитного договору ОСОБА_1 належним чином не виконує взятих на себе зобов`язань по погашенню кредиту та відсотків, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем, станом на 14.11.2016 року перед позивачем по кредитному договору № 161/7-05 від 10.10.2005 року становить 149 159, 94 гривень, з яких : 19937,50 грн. - за кредитом; 27538,06 грн.- по відсотках та 101 684,38 грн.- пеня. Водночас позивач зазначає, що в силу ст. 266 та ч.2 ст. 258 ЦК України розмір неустойки (пеня) за останні 12 місяців перед зверненням до суду становить 33721,33 грн. , яку ТОВ «Кредитні ініціативи» просило стягнути на його користь із відповідача ОСОБА_1 .

Відповідач не спростував вказаний розрахунок заборгованості, хоча такий процесуальний обов`язок передбачений ст.ст. 12, 13 ЦПК України.

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільногозаконодавства.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно вимог п.1 ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Тож, в силу положень Цивільного кодексу України договірні зобов`язання є обов`язковими для виконання сторонами у порядку та у строк, визначений відповідним договором, або законом.

За приписами ст. ст. 3, 629 Цивільного кодексу України цивільне законодавство ґрунтується на принципах справедливості, добросовісності та розумності та передбачає обов`язковість виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до статті 1048 ЦК України (в редакції чинній на момент укладення кредитного договору), позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

В силу приписів ст. 204 ЦК України діє презумпція дійсності правочину.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами було досягнуто домовленості з усіх істотних умов договору шляхом підписання тексту договору укладеного в простій письмовій формі, що відповідає вимогам законодавства.

Кредитний договір був підписаний позичальником власноруч, що підтверджує обізнаність та згоду з його умовами.

Сторони погодили між собою умови договору, відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, про що свідчать їх підписи на договорі.

У відповідності до ст.ст. 610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у дого-ворі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Оскільки судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не виконав зобов`язання, передбачені вищезазначеним кредитним договором №161/7-05 від 10.10.2005 року у строк, встановлений цим договором, суд вважає, що у відповідності до ч.1 ст. 612, ст. 610 ЦК України його слід вважати таким, що прострочив виконання зобов`язання.

Непогашення відповідачем заборгованості перед банком за кредитним договором свідчить про порушення ним його умов, а також вимог ст. 525 ЦК України, які встановлюють неприпустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язань.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Статтею 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути пок-ладені судом в основу ухваленого судового рішення (стаття 229 ЦПК України).

Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивіль-ного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереcи фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідност. 2 ЦПК України.

Таким чином, відповідач знехтував своїм правом щодо подання суду доказів та можливого доведення перед судом їх переконливості.

Так, як своїх зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 добровільно не виконує належним чином, але як боржник він не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, то у позивача виникло право вимагати від боржника сплати заборгованості за кредитом та сплати процентів.

З огляду на викладене позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суму заборгованості за кредитом в розмірі 19937,50 грн. підлягають до задоволення.

Стосовно позовних вимог, щодо стягнення процентів за користування кредитом суд зазначає наступне.

Представник позивача вказує, що станом на 14.11.2016 року ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором № 161/7-05 від 10.10.2005 року в розмірі 81196,89 грн., з яких : заборгованість по відсотках в сумі 27538,06 грн., що стверджується даними розрахунку заборгованості , долученим до матеріалів справи.

Щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики (кредиту) після спли-ву строку кредитування.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення процентів за кредитним договором , суд враховує правову позицію, яка викладена у пунктах 48-55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, яка полягає в тому, що з дня закінчення строку дії кредитного договору відносини між банком та відповідачем за своєю суттю перейшли з кредитних правовідносин, які передбачають правомірне користування чужими грошовими коштами зі сплатою відповідних процентів визначених у договорі, у відносини незаконного користування чужими грошовими коштами, тобто перейшли в охоронні правовідносини, права та інтереси позивача за якими забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Тобто, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право кредитодавця нараховува-ти передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиноюдругою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нара-ховувати проценти за кредитом (див. пункт 54 цієї постанови), то після 09 жовтня 2009 року позивач не міг такі проценти нараховувати.

Зважаючи на правові висновки викладені у пунктах 48-55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, на переконання суду позивач неправомірно здійснив нарахування відсотків за користування кредитом після спливу строку кредитування ,а відтак позовні вимоги в частині стягнення з відповідача суми заборгованості за відсотками в розмірі 27 538, 06 грн. , які нараховані станом на 14.11.2016 року підлягають до часткового задоволення , а саме з відповідача підлягає стягненню заборгованість за відсотками в сумі 13 507,53 гривні.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми заборгованості по пені, суд виходить з наступного.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

За правилами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але відповідно до пункту 1 частини другої статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині стягнення пені за останні 12 місяців в розмірі 33721,33 грн. підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» суми заборгованості підлягають до часткового задоволення, з підстав та мотивів викладених вище

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог .

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ТОВ «Кредитні ініціативи» сплатив судовий збір в розмірі 1378,00 грн. (за подання позовної заяви).

Предметом позову ТОВ «Кредитні ініціативи» є стягнення з відповідача суми заборгованості за кредитом, яка у загальному розмірі складає 81 196,89 грн.

Разом з тим, суд дійшов висновку про обгрутнованість стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у загальному розмірі 67 166 ,36 грн.

За таких обставин, з урахуванням принципу пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 1139,88 грн. (67 166 ,36 грн. * 1378,00 / 81196,89 грн ).

Керуючись ст.ст. 509, 526, 530, 610, 625,1054, 1055 ЦК України, ст.ст.12, 76, 81, 89, 141, 259 263-265, 268, 280-284, 354, 355 ЦПК України , суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором №611/7-05 від 10.10.2005 року - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» (, п/р НОМЕР_2 в ПАТ «Альфа-Банк», МФО: 300346, юридична адреса: 04080, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, 21) заборгованість за кредитним договором №161/7-05 від 10.10.2005 року в сумі 67 166 ,36 грн., яка складається з наступного: за кредитом - 19937,50 грн.; по відсотках - 13 507,53 грн.; пеня за рік - 33721,33 грн..

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» (, п/р НОМЕР_2 в ПАТ «Альфа-Банк», МФО: 300346, юридична адреса: 04080, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, 21) витрати по сплаті судового збору у сумі - 1139,88 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Закарпатського Апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасники справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (, п/р НОМЕР_2 в ПАТ «Альфа-Банк», МФО: 300346, юридична адреса: 04080, м. Київ, вул. Вікентія Хвойки, 21);

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1

Дата складання повного тексту рішення суду 26.08.2020 року

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца