Постанова

Іменем України

26 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 204/6285/15-ц

провадження № 61-6857св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І. (суддя-доповідач),

Яремка В. В.

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1 ,

відповідачі: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Дніпровська міська рада, ОСОБА_2 ,

третя особа - Третя дніпровська державна нотаріальна контора,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду

від 05 березня 2019 року у складі колегії суддів: Демченко Е. Л., Куценко Т. Р., Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа - Третя Дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту належності права власності, встановлення факту набуття права власності в порядку спадкування за законом та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

На обгрунтування позовних вимог зазначала, що вона є дружиною ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Батькові її чоловіка - ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу

від 18 лютого 1964 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної контори за реєстровим № 1-680, зареєстрованим у реєстровій книзі Дніпропетровського інвентаризаційного бюро 12 травня

1964 року під № 171-113, належало домоволодіння АДРЕСА_2 , що складалося з житлового будинку літ. А-1, який він за життя зніс, побудувавши новий житловий будинок літ. В-1, прибудову літ. В1-1 та господарські споруди.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, після його смерті відкрилася спадщина на домоволодіння АДРЕСА_2 , яку в установленому законом порядку прийняв ОСОБА_3 , оскільки на дату відкриття спадщини проживав разом зі спадкодавцем і фактично вступив в управління спадковим майном, однак належним чином не оформив свої спадкові права.

У лютому 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу на домоволодіння спадкодавцю. Рішенням Красногвардійського районного суду

м. Дніпропетровська від 18 квітня 2011 року у справі № 2о-47-2011 встановлено факт належності ОСОБА_4 договору купівлі-продажу домоволодіння АДРЕСА_2 , посвідченого 18 лютого 1964 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної контори за реєстровим

№ 1-680, зареєстрованого у реєстровій книзі Дніпропетровського інвентаризаційного бюро 12 травня 1964 року під № 171-113.

Державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори за її заявою від 13 березня 2013 року про прийняття спадщини за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 заведено спадкову справу № 164/2013 року. Постановою державного нотаріуса від 18 грудня

2014 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про права на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно.

Посилаючись на те, що вона як спадкоємець за заповітом у встановленому законом порядку прийняла спадщину, проте не може оформити право власності на спадкове майно у нотаріальному порядку, оскільки на домоволодіння відсутні правовстановлюючі документи, позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила:

- встановитифакт належності ОСОБА_4 , який помер

ІНФОРМАЦІЯ_2 , права власності на домоволодіння АДРЕСА_2 , що складається з: житлового будинку літ. В-1, прибудови літ. В1-1, загальною площею 75,4 кв. м, житловою площею 54,3 кв. м; ганку літ. в, навісу, входу в підвал літ. Г, літньої кухні літ. Д, прибудови до літньої кухні літ. д, п/д Д підвалу, ганку літ. д-1, сараю літ. Е, вбиральні літ. Ж, навісу літ. З, гаражу літ. И, п/д И оглядової ями, сараю літ. К, споруд, огорожі № 1-11, І;

- встановити факт набуття ОСОБА_3 , який помер

ІНФОРМАЦІЯ_1 , права власності у порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_4 на домоволодіння АДРЕСА_2 , що складається з: житлового будинку літ. В-1, прибудови літ. В1-1, загальною площею 75,4 кв. м, житловою площею 54,3 кв. м; ганку літ. в, навісу, входу в підвал літ. Г, літньої кухні літ. Д, прибудови до літньої кухні літ. д, п/д Д підвалу, ганку літ. д-1, сараю літ. Е, вбиральні літ. Ж, навісу

літ. З, гаражу літ. И, п/д И оглядової ями, сараю літ. К, споруд, огорожі № 1-11, І;

- визнати за нею право власності у порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на домоволодіння АДРЕСА_2 , що складається з: житлового будинку літ. В-1, прибудови літ. В1-1, загальною площею 75,4 кв. м, житловою площею 54,3 кв. м; ганку літ. в, навісу, входу в підвал літ. Г, літньої кухні літ. Д, прибудови до літньої кухні літ. д, п/д Д підвалу, ганку літ. д-1, сараю літ. Е, вбиральні літ. Ж, навісу

літ. З, гаражу літ. И, п/д И оглядової ями, сараю літ. К, споруд, огорожі № 1-11, І.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська

від 18 травня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено факт належності ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , права власності на домоволодіння АДРЕСА_3 , що складається з: житлового будинку літ. В-1, прибудови літ. В1-1, загальною площею 75,4 кв. м, житловою площею 54,3 кв. м; ганку літ. в, навісу, входу в підвал літ. Г, літньої кухні літ. Д, прибудови до літньої кухні літ. д, п/д Д підвалу, ганку літ. д-1, сараю літ. Е, гаражу літ. И, п/д И оглядової ями, сараю літ. К, споруд, огорожі № 1-11, І.

Встановлено факт набуття ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , права власності у порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_4 на домоволодіння АДРЕСА_3 , що складається з: житлового будинку літ. В-1, прибудови літ. В1-1, загальною площею 75,4 кв. м, житловою площею 54,3 кв. м; ганку літ. в, навісу, входу в підвал літ. Г, літньої кухні літ. Д, прибудови до літньої кухні літ. д, п/д Д підвалу, ганку літ. д-1, сараю літ. Е, гаражу літ. И, п/д И оглядової ями, сараю літ. К, споруд, огорожі № 1-11, І.

Визнано за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на домоволодіння АДРЕСА_3 , що складається з: житлового будинку літ. В-1, прибудови літ. В1-1, загальною площею 75,4 кв. м, житловою площею 54,3 кв. м; ганку літ. в, навісу, входу в підвал літ. Г, літньої кухні літ. Д, прибудови до літньої кухні літ. д, п/д Д підвалу, ганку літ. д-1, сараю літ. Е, гаражу літ. И, п/д И оглядової ями, сараю літ. К, споруд, огорожі № 1-11, І.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_4 дійсно належало домоволодіння АДРЕСА_2 , що встановлено рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська

від 18 квітня 2011 року у справі № 2о-47-2011, яке набрало законної сили

29 квітня 2011 року. ОСОБА_4 за життя зніс старе домоволодіння АДРЕСА_2 та на його місці у період з 1974 року по

1990 рік збудував нове домоволодіння, яке складається з: житлового будинку літ. В-1, прибудови літ. В1-1, загальною площею 75,4 кв. м, житловою площею 54,3 кв. м; ганку літ. в, навісу, входу в підвал літ. Г, літньої кухні літ. Д, прибудови до літньої кухні літ. д, п/д Д підвалу, ганку літ. д-1, сараю літ. Е, гаражу літ. И, п/д И оглядової ями, сараю літ. К, споруд, огорожі № 1-11, І. Зважаючи на те, що законодавством, чинним на момент завершення будівництва спірного домоволодіння ОСОБА_4 , зокрема до 05 серпня 1992 року, не було передбачено обов'язку введення в експлуатацію приватних житлових будинків при оформленні права власності та установивши, що на дату смерті спадкодавця, ОСОБА_3 фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, будучи зареєстрованим та проживаючи у зазначеному домоволодінні, суд вважав обгрунтованими вимоги позивача про встановлення факту набуття ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , права власності на домоволодіння АДРЕСА_2 у порядку спадкування за законом. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому майно, що склалося у тому числі зі спірного домоволодіння, яке ОСОБА_1 , як його спадкоємець за заповітом, прийняла у встановленому законом порядку, звернувшись з відповідною заявою до державного нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Оскільки у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа про належність спадкодавцеві права власності на домоволодіння позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину у позасудового порядку, суд дійшов висновку про обгрунтованість її позовних вимог про визнання за нею права власності на домоволодіння АДРЕСА_2 , у порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Додатковим рішенням Красногвардійського районного суду

м. Дніпропетровська від 10 вересня 2018 року вирішено питання про розподіл судових витрат.Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 146,09 грн.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2018 року та додаткове рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська

від 10 вересня 2018 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Судове рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що до набрання чинності ЦК України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», законодавство передбачало прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів та певний порядок реєстрації права власності на житлові будинки. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у ДБН А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року №12/5-126, оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 05 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; по об`єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок БТІ про технічний стан будинку. Зважаючи на те, що умовою переходу у порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, у тому числі житловий будинок, є набуття спадкодавцем права власності у встановленому законом порядку, тоді як у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження здійснення ОСОБА_4 чи ОСОБА_3 за життя реєстрації права власності на новозбудоване нерухоме майно, у тому числі докази введення спірного житлового будинку в експлуатацію, апеляційний суд дійшов висновку, що до складу спадкового майна після померлого ОСОБА_3 , не могло увійти спірне домоволодіння, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Узагальнені доводи касаційної скарги

У квітні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій вона просила скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду

від 05 березня 2019 року та залишити в силі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2018 року та додаткове рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська

від 10 вересня 2018 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обгрунтована посиланням на те, що висновок апеляційного суду про те, що спірне домоволодіння як об`єкт нерухомого майно, не могло увійти до складу спадщини після померлого ОСОБА_3 , оскільки за життя ні ОСОБА_4 , ні ОСОБА_3 , не вчинили жодних дій щодо введення в експлуатацію новозбудованого житлового будинку АДРЕСА_2 , є помилковим. Так, згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 13 червня 2012 року у справі

№ 6-54цс12, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається у порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку зіздійсненням державної реєстрації права власності на нього у порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. У свою чергу, до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення», на законодавчому рівні не було закріплено обов`язку введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 05 серпня 1992 року. Відповідно до пункту 3.2. розділу 2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 05 серпня 1992 року не належать до самочинного будівництва. З огляду на наведене, висновки апеляційного суду про те, що ОСОБА_4 за життя не набув право власності на спірне домоволодіння, а тому його не міг успадкувати і його син - ОСОБА_3 , суперечать зазначеним нормами матеріального права.

Крім того, апеляційний суд не надав належної оцінки її доводам про те, що за життя ОСОБА_3 намагався отримати правовстановлюючі документи на спірне домоволодіння будівництво, яке він успадкував після смерті батька про, що свідчить його звернення у 2011 році до Красногвардійського районного суду

м. Дніпропетровська із заявою про встановлення належності правовстановлюючого документу на домоволодіння спадкодавцю ОСОБА_4 та у 2011-2012 роках до Дніпропетровської міської ради про оформлення права власності на земельну ділянку за місцезнаходження домоволодіння. Оскільки за життя ОСОБА_3 у встановленому чинним законодавством порядку, не встиг оформити правовстановлюючі документи на спірне домоволодіння, що унеможливлює оформлення нею права власності на спадкове майно у позасудовому порядку, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення її позовних вимог.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України), який набрав чинності з 15 грудня 2017 року, судом касаційної інстанції є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 22 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.

Ухвалою Верховного Суду від 24 липня 2020 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у ній матеріалами.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 18 лютого 1964 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної контори за реєстровим № 1-680, зареєстрованим у реєстровій книзі Дніпропетровського інвентаризаційного бюро 12 травня 1964 року під № 171-113, належало домоволодіння АДРЕСА_2 , що складалося з житлового будинку літ. А-1 та господарських споруд.

З акта про знесення житлового будинку від 04 грудня 2014 року, складеного за наслідками проведеної 24 листопада 2014 року технічної інвентаризації домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2 , убачається, що за життя ОСОБА_4 зніс житловий будинок літ. А-1, та на його місці до 05 серпня 1992 року побудував новий житловий будинок літ. В-1, прибудову літ. В1-1, вхід до підвалу літ. Г. літню кухню літ. Д, прибудову до літньої кухні літ. д, п/д Д підвал, сараї літ. Е, літ. К, гараж літ. И та відбулося будівництво тимчасових будівель: навісу літ. З, вбиральні літ. Ж, що відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України від 10 липня 2001 року за

№ 582/5773 (зі змінами та доповненнями) не належать до самочинного будівництва. Аналогічний за змістом висновок щодо дати будівництва спірного домоволодіння та неналежності його до самочинного будівництва, викладено у висновку з технічної інвентаризації від 23 вересня 2015 року.

Згідно зі звітом про проведення технічного обстеження на відповідність житлового будинку та господарських споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_2 , державним стандартам, будівельним нормам і правилам, нормативним актам з пожежної безпеки, санітарному законодавству (2011 рік), складеним фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 , житловий будинок (літ. В-1 згідно з технічним паспортом БТІ), прибудова

(літ. В1-1) та ганок (літ. в) літня кухня (літ. Д) та прибудова до літньої кухні (літ. д), сараї (літ. Е, К), лазня (літ. З), гараж (літ. И), вбиральня (літ. Ж), вхід в підвал

(літ. Г) мають необхідний запас міцності й характеристики, що забезпечують твердість і просторову стійкість. Реалізовані на будівлях конструктивні та архітектурно-планувальні рішення відповідають вимогам діючих нормативних документів, що дає підстави для висновку про відповідність стану конструкції вимогам категорії К-2, та про можливість їх подальшого використання за функціональним призначенням.

Відповідно до технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_2 , виготовленого станом на

23 вересня 2015 року, домоволодіння складається з: житлового будинку

літ. В-1 (1974 рік побудови); прибудови до житлового будинку літ. В1-1

(1974 рік побудови); ганку літ. в (1974 рік побудови); навісу (1974 рік побудови); входу до підвалу літ. Г (1974 рік побудови); літньої кухні літ. Д (1974 рік побудови); п/д Д підвалу (1974 рік побудови); прибудови до літньої кухні літ. д (1974 рік побудови); ганку літ. д-1 (1974 рік побудови); сараю літ. Е (1976 рік побудови); вбиральні літ. Ж (1997 рік побудови); навісу літ. З (1997 рік побудови); гаражу літ. И (1990 рік побудови), п/д И оглядової ями (1990 рік побудови).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, згідно з відомостями будинкової книги для прописки громадян, проживаючих у місті Дніпропетровську, на момент відкриття спадщини спадкоємець ОСОБА_3 був зареєстрований та проживав у спірному домоволодінні разом зі спадкодавцем, у подальшому місце реєстрації та проживання до моменту смерті не змінював.

17 листопада 2008 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори, зареєстрований у реєстрі за № 4-3602, яким на випадок своєї смерті заповів усе належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обов`язки, а також ті майнові права та обов`язки, що належатимуть йому, дружині ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. 13 березня 2013 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори, за заявою спадкоємця ОСОБА_1 про прийняття спадщини, заведено спадкову справу № 164/2013 року після померлого ОСОБА_3 .

Постановою державного нотаріуса Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Хилько Л. А. від 18 грудня 2014 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на право власності померлого на зазначене нерухоме майно.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 червня 2015 року задоволено апеляційні скарги першого заступника прокурора

м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області Дніпропетровської області та ОСОБА_1 , скасовано рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада

2013 року та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6 , третя особа - Дніпропетровська міська рада, про визнання права власності на домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2017 року залишено без розгляду позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 треті особи: державний нотаріус Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори Крупська Л. В., Красногвардійський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції про встановлення нікчемності правочину та визнання шлюбу недійсним.

Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування

Вивчивши матеріали справи, доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті1220,1222, 1270 ЦК України).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року, чинного на дату звернення до суду із зазначеним позовом, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Позивач ОСОБА_1 обгрунтувувала позовні вимоги про визнання за нею права власності на домоволодіння АДРЕСА_2 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , посилаючись на те, що відсутність правовстановлюючих документів на зазначене домоволодіння позбавляє її можливості у позасудовому порядку отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про задоволення позову

ОСОБА_1 , та ухвалюючи нове судове рішення про відмову у його задоволенні, апеляційний суд виходив з того за життя ні ОСОБА_4 , ні його спадкоємець ОСОБА_3 не зареєстрували за собою право власності на домоволодіння АДРЕСА_2 , а тому воно не увійшло до складу спадщини після померлого ОСОБА_3 .

З таким висновком апеляційного суду, Верховний Суд не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до статті 86 ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва.

Згідно з пунктом 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Таким чином, індивідуальні (садибні) житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, побудовані до 05 серпня 1992 року не належать до самочинного будівництва, якщо їх відповідність вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил підтверджується технічним паспортом, складеним за результатами технічної інвентаризації.

Зважаючи на те, що на час завершення ОСОБА_4 будівництва нового житлового будинку замість старого по АДРЕСА_2

(до 05 серпня 1992 року), законодавством не вимагалося реєстрації права власності на це нерухоме майно, за наслідками проведеної 24 листопада

2014 року технічної інвентаризації домоволодіння, встановлено, що за життя ОСОБА_4 зніс житловий будинок літ. А-1, та на його місці до 05 серпня

1992 року побудував новий житловий будинок, прибудови до нього та інші споруди, які відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24 травня 2001 року № 127, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України від 10 липня 2001 року за № 582/5773 (зі змінами та доповненнями) не належать до самочинного будівництва, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_4 за життя набув право власності на збудований ним об'єкт нерухомого майна.

До правовідносин щодо спадкового майна після смерті ОСОБА_4 підлягають застосуванню норми ЦК Української РСР.

Частинами першою та другою статті 524 ЦК Української РСР встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 549 ЦК України, спадкоємець є таким, що прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені у цій статті дії повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Установивши, що ОСОБА_4 за життя набув право власності на збудований ним об`єкт нерухомого майна та, що на момент відкриття спадщини ОСОБА_3 проживав та був зареєстрований разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 у домоволодінні АДРЕСА_2 , тобто фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, обгрунтованим є висновок суду першої інстанції, що ОСОБА_3 у встановленому законом порядку набув право власності на спірне домоволодіння у порядку спадкування за законом, як спадкоємець першої черги після смерті батька ОСОБА_4 .

Оскільки ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом, у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті ОСОБА_4 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення вимог про визнання за нею права власності на зазначене домоволодінняу порядку спадкування за заповітом.

Скасовуючи у цій частині рішення суду першої інстанції з тих підстав, що

ОСОБА_4 та його спадкоємець ОСОБА_3 не набули права власності на спірне домоволодіння, суд апеляційної інстанції, не звернув увагу на встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року

№ 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва, якою не передбачалося процедури введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності збудованих

до 05 серпня 1992 року та, що документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних жилих будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Водночас, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення фактів належності права власності на спірне домоволодіння померлому

ОСОБА_4 та його спадкоємцю ОСОБА_3 , суд першої інстанції у порушення норм матеріального та процесуального права, вирішив питання про визнання права власності за особами, здатність яких мати відповідні права (правоздатність), припинилася зв'язку з їх смертю. Такі доводи ОСОБА_1 є фактичним обгрунтуванням її позовних вимог про визнання права власності на спадкове майно, яким суд повинен надати оцінку у мотивувальній частині рішення щодо їх доведеності, а в резолютивній частині зазначити лише результати вирішення позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на спадкове майно, яка відповідають визначеному статтею 16 ЦК України способу захисту та є ефективним.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково, і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Ураховуючи, що апеляційний суд помилково скасував рішення суду першої інстанції у частині вирішених вимог про визнання за ОСОБА_1 у порядку спадкування права власності на домоволодіння АДРЕСА_2 , яке відповідає вимогам закону, постанова Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2019 року у цій частині підлягає скасуванню, із залишенням у силі рішення Красногвардійського районного суду

м. Дніпропетровська від 18 травня 2018 року.

У частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту належності права власності на домоволодіння АДРЕСА_2 ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та встановлення факту набуття права власності на вказане домоволодіння у порядку спадкування за законом ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , суди правильно встановили фактичні обставини справи, однак неправильно застосували норми матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 412 ЦПК України є підставою для скасування оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій у цій частині, та ухвалення нового рішення про відмову у їх задоволенні.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на результати вирішення касаційної скарги, сплачений у зв`язку з розглядом справи у судах першої, апеляційної та касаційної інстанцій судовий збір необхідно покласти на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (однієї вимоги майнового характеру), а тому ОСОБА_2 має відшкодувати позивачеві витрати зі сплати судового збору, сплаченого за подання позовної заяви та касаційної скарги у розмірі 6 052,06 грн (1708,66 грн + 4343,40 грн), а позивач повернути йому суму судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, пропорційно її обгрунтованій частині, що становить 1 461,60 грн, а тому з урахуванням взаємозаліку, зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування сплаченого судового збору підлягає стягненню 4 590,46 грн.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 413, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2018 року, додатковерішення Красногвардійського районного суду

м. Дніпропетровська від 10 вересня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2019 року в частині вирішених позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення факту належності права власності, встановлення факту набуття права власності у порядку спадкування за законом скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа: Третя дніпровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту належності права власності, встановлення факту набуття права власності в порядку спадкування за законом відмовити.

У частині вирішених позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом постанову Дніпровського апеляційного суду від 05 березня 2019 року скасувати, залишити в силі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня

2018 року.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір пропорційно задоволеній частині позовних вимог у розмірі

4 590,46 грн.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко