КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 359/544/19
Головуючий у першій інстанції Борець Є.О.
Номер провадження № 22-ц/824/3044/2020
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2020 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Яворського М.А.,
суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря - Владімірової О.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних сил України, Київське квартирно-експлуатаційне управління про визнання незаконним та скасування рішення житлової комісії, зобов`язання поновити позивача на квартирному обліку, -

ВСТАНОВИВ:
В січні 2019 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом та посилався на те, що починаючи з 04 серпня 1981 року він проходив військову службу в Збройних Силах України та 15 грудня 1992 року був зарахований на квартирний облік.
Зазначав, що наказом командувача ВПС України №0528 від 04 грудня 2000 року він був звільнений з військової служби в запас за власним бажанням та наказом командира військової частини НОМЕР_2 №237 від 11 грудня 2000 року він був виключений зі списків особового складу військової частини.
Позивач вказував, що 17 травня 2017 року житлова комісія військової частини НОМЕР_1 прийняла рішення про зняття його з квартирного обліку, однак його вислуга на військовій службі становить 33 роки 2 місяці та істотно перевищує 20 років. ОСОБА_1 вважає, що ця обставина свідчить про те, що він набув право перебувати на квартирному обліку до отримання ним квартири або грошової компенсації.
Виходячи з наведеного, позивач ОСОБА_1 просив суд першої інстанції визнати незаконним та скасувати рішення, викладене в пункті 7 протоколу житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №7 від 17 березня 2017 року, про зняття його з квартирного обліку та зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 поновити його - ОСОБА_1 на квартирному обліку з 15 грудня 1992 року.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення, викладене в пункті 7 протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №7 від 17 травня 2017 року, про зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку при військовій частині НОМЕР_1 .
Зобов`язано житлову комісію військової частини НОМЕР_1 поновити ОСОБА_1 на квартирний облік: включити його у список загальної черги безквартирних військовослужбовців Бориспільського гарнізону з 03 березня 1995 року та у список безквартирних військовослужбовців Бориспільського гарнізону, що мають право на першочергове отримання житла, з 03 березня 1995 року.
У задоволенні позову в частині вимоги про поновлення позивача на квартирний облік з 15 грудня 1992 року ОСОБА_1 - відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач у справі - Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, відповідно до якої вважає таке рішення суду першої інстанції незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неповним та неправильним встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильної оцінки наявних у справі доказів і неправильного застосування норм матеріального права.

Апелянт вказує, що військовослужбовці залишаються на квартирному обліку лише у разі звільнення з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів. Відповідно до вимог законодавства та маючи надані законом повноваження щодо перегляду раніше прийнятих рішень житловою комісією, військовою частиною НОМЕР_1 було виявлено недотримання вимог законодавства при винесенні рішення житлової комісії від 02 лютого 2011 року №2 про залишення позивача з квартирного обліку, рішення житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 30 січня 2017 року №3 про розподілення позивачу 1-кімнатної квартири АДРЕСА_1 згідно списку першочерговиків і було винесено рішення від 17 травня 2017 року №7 про зняття позивача з квартирного обліку.
Апелянт зазначає, що військова частина НОМЕР_1 право позивача на отримання житла для постійного проживання не заперечує, але наголошує, що оскільки позивач був звільнений з військової служби в запас за власним бажанням, то підстав для перебування на обліку осіб, що потребують поліпшення житлових умов у Бориспільському гарнізоні немає. Зазначає, що для даної категорії слід застосовувати статтю 39 Житлового кодексу Української РСР, відповідно до якої громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов за місцем проживання виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті.
Апелянт також посилаються на те, що судом першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення не було враховано висновки, що викладені в Постановах Верховного Суду, зокрема щодо законності дій житлової комісії військової частини НОМЕР_1 з прийняття рішення про зняття особи з квартирного обліку після звільнення у запас у зв`язку із причинами, що не зазначені в пункті 37 Положення про порядок забезпечення жилою площею в Збройних сила України, зокрема й зі звільненням за власним бажанням.
Апелянт наголошує, що військова частина НОМЕР_1 діяла в межах та у спосіб передбачений законодавством, а тому права позивача не було порушено й виходячи з наведеного просила апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
На адресу апеляційного суду надійшов відзив від Київського квартирно-експлуатаційного управління, відповідно до якого не погоджується із рішенням в частині задоволення позовних вимог, вважає його незаконним, необґрунтованим та прийнятим із порушенням норм матеріального права з огляду на наступне.
Київське квартирно-експлуатаційне управління вказує, що дія пункту 9 статті 12 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», на який, зокрема, й посилався апелянт, безпосередньо пов`язується із тим, з якої саме з підстав, визначених у частині 6 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовець звільнений у запас чи у відставку.
Вказано, що позивач звільнений за власним бажанням, що позбавляє його права залишатись на квартирному обліку, оскільки підставою для звільнення було його власне бажання, а не вік, стан здоров`я або скорочення штатів чи проведення інших організаційних заходів, як передбачено законодавством.
Окрім того, третя особа зазначає, що пункт 30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями визначає не вичерпний перелік підстав за якими військовослужбовці знімаються з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, оскільки передбачає можливість зняття особи з обліку й в інших передбачених законодавством випадках.
У відзиві також вказано, що рішення засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 17 травня 2017 року №7 про зняття з квартирного обліку ОСОБА_1 як такого, що втратив відповідне право перебувати на квартирному обліку є правомірним та таким, що відповідає чинному законодавству.
У своєму відзиві Київське квартирно-експлуатаційне управління просить апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задовольнити та скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Також на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , в якому останній вказує, що вважає апеляційну скаргу відповідача безпідставною та необґрунтованою, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2019 року законним та обґрунтованим.
Представник позивача вказує, що по суті відповідач в апеляційній скарзі продовжує, як і в суді першої інстанції, обґрунтовувати свою правову позицію нижчими по юридичній силі, суперечливими по своїй суті, неодноразово зміненими інструкціями, при цьому попираючи надані Законом та Конституцією військовослужбовцям гарантії щодо забезпечення житлом їх та їхніх сімей.
Позивач вважає, що судом правильно встановлено характер спірних правовідносин, обставини, якими сторони обґрунтовували свої вимоги та заперечення, досліджено докази, та застосовано вірні норми матеріального права, що і було структурно, чітко та лаконічно викладено в рішенні суду.
ОСОБА_2 у відзиві вказує, що доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи, а тому просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
При апеляційному розгляді справи представник апелянта ОСОБА_3 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, врахувавши при цьому висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду та касаційного цивільного суду при вирішенні аналогічних спорів.
Представник третьої особи, Київського квартирно-експлуатаційного управління Бабій Д.В. підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі та просив її задовольнити.
ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 заперечили, щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі та просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду без змін, як такого, що ухвалено з дотримання норм матеріального права та процесуального законодавства.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Так, суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 мотивував своє рішення тим, що на день звільнення позивача з військової служби його вислуга становила 33 роки 2 місяці, що значно перевищує 20 років, що свідчить про те, що позивач набув право на забезпечення постійним житлом за рахунок Міністерства оборони України. Також вказано, що оскільки в матеріалах справи міститься довідка про те, що ОСОБА_1 був зарахований на квартирний облік при військовій частині НОМЕР_1 з 03 березня 1995 року, то саме з цієї дати його слід поновити на вказаному квартирному обліку.
Апеляційний суд не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходив військову службу з 04 серпня 1981 року по 11 грудня 2000 року (а.с.11-14, 18).
Згідно із довідкою Мелітопольської квартирно-експлуатаційної частини району від 10 січня 1996 року майор ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_3 з 15 грудня 1992 року по 10 січня 1996 року складом сім`ї чотири особи (а.с.15).
В матеріалах справи міститься рапорт майора ОСОБА_1 , відповідно до якого останній просить зарахувати його на облік для отримання житлової площі в місті Києві. Склад сім`ї : чотири особи, він, дружина ОСОБА_4 , син ОСОБА_5 1989 року народження, дочка ОСОБА_6 1995 року народження. Вказано, що ОСОБА_1 зарахований на квартирний облік протоколом житлової комісії військової частини НОМЕР_4 №2 від 30 січня 1996 року (а.с.21-22).
Згідно із витягом з протоколу засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_2 від 19 липня 1999 року №8 майора ОСОБА_1 було залишено у загальній черзі з 03 березня 1995 року та списках першочерговиків як учасника бойових дій з 03 березня 1995 року (а.с.25).
Також в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 від 01 лютого 2011 року, відповідно до якої останній просить внести зміни до його облікової справи, залишити його на квартирному обліку у складі сім`ї одна особа, у зв`язку із тим, що його дружина ОСОБА_4 , син ОСОБА_5 та донька ОСОБА_6 були забезпечені житлом в м. Бориспіль, згідно норм житлового законодавства (а.с.23).
В подальшому, відповідно до витягу з протоколу засідання житлової комісії в/ч НОМЕР_1 від 02 лютого 2011 року №2, було знято з квартирного обліку дружину ОСОБА_4 , сина ОСОБА_5 та доньку ОСОБА_6 . Залишено на квартирному обліку майора ОСОБА_1 у складі одна особа у загальній черзі з 03 березня 1995 року та у списках першочерговиків як учасника бойових дій з 03 березня 1995 року (а.с.26).
Відповідно до довідки Міністерства оборони України від 16 травня 2011 року №133, вбачається, що ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_1 з 03 березня 1995 року зі складом сім`ї одна особа , а також у списках осіб, які мають право на першочергове отримання жилих приміщень з 03 березня 1995 року (а.с.20).
Згідно із витягом з наказу заступника міністра оборони України командувача військово-повітряних сил України по особовому складу від 04 грудня 2000 року №0528, ОСОБА_1 було звільнено з військової служби у запас за пунктом 65, підпункт «з» - за власним бажанням, з правом носіння військової форми одягу. Вказано, що вислуга років у ЗС: календарна 19 років 03 місяці, пільгова 33 роки 02 місяці (а.с.8).
Вказане також підтверджено й витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 11 грудня 2000 року №237, відповідно до якого також вказано, що позивача було виключено із усіх видів забезпечення (а.с.9).
В подальшому, як вбачається з витягу з протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 17 травня 2017 року №7, майора ОСОБА_1 було знято з квартирного обліку як такого, що втратив чинні підстави перебувати на квартирному обліку при в/ч НОМЕР_1 після звільненні у запас за власним бажанням (а.с.7).
Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Так, згідно з частиною першою статті 12 цього Закону держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР та іншими нормативно-правовими актами; порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.
На виконання приписів вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року за № 1081 було затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.
Відповідно до пункту 24 цього Порядку військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини; у рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.
Пунктом 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.
Аналогічні приписи закріплені й в пункті 29 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями.
Дія пункту 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» безпосередньо пов`язується з тим, з якої саме з підстав, зазначених у частині шостій статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військовослужбовець звільнений у запас чи у відставку.
Установлено, що ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас за пунктом 65, підпункт «з» - за власним бажанням, що позбавляє його права залишатися на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_1 , оскільки підставою для звільнення в запас було звільнення за власним бажанням, а не вік, стан здоров`я або скорочення штатів чи проведення інших організаційних заходів.

Пунктом 30 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями передбачено, що військовослужбовці знімаються з обліку у разі: поліпшення житлових умов, внаслідок чого відпала потреба в наданні житла; засудження військовослужбовця до позбавлення волі на строк понад шість місяців, крім умовного засудження; звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, у зв`язку з систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; в інших випадках, передбачених законодавством.
При цьому вказаний пункт Порядку не містить вичерпних підстав для зняття військовослужбовця з обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, оскільки передбачає можливість зняття особи з обліку й в інших передбачених законодавством випадках.
Відповідно до абз. 1 пункту 2.17 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року № 737 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 січня 2012 року за № 24/20337, військовослужбовці, які перебувають на обліку, під час звільнення з військової служби в запас або відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, за неможливості використання на військовій службі, а також після закінчення строку контракту при досягненні 20 років вислуги на військовій службі в календарному обчисленні, залишаються (за їх бажанням) на обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду за останнім місцем проходження служби, а в разі розформування військової частини у військовому комісаріаті і КЕВ (КЕЧ) району, на території обслуговування яких знаходилася розформована військова частина, та користуються правом позачергового одержання житла.
Згідно з пунктом 2.19 цієї ж Інструкції військовослужбовці та особи, звільнені з військової служби, знімаються з обліку за місцем служби (за місцем звільнення з військової служби) у разі: поліпшення житлових умов, унаслідок чого зникла потреба в наданні житла; переміщення військовослужбовця до нового місця служби в інший населений пункт; звільнення з військової служби за підставами, які не зазначені в абз. 1 пункту 2.17 цього розділу; подання відомостей, що не відповідають дійсності, але стали підставою для зарахування на облік; звільнення в запас або відставку до досягнення 20 років вислуги на військовій службі особами, які зараховані на облік після 01 січня 2005 року (крім випадків, вказаних у пункті 2.18 цього розділу); обрання для місця проживання іншого населеного пункту особами, які звільнені у запас або у відставку; в інших випадках, передбачених законодавством.
Отже, наведені норми Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями також не передбачають підстав для залишення позивача на обліку громадян, потребуючих поліпшення житлових умов, з огляду на його звільнення у запас за власним бажанням та наявністю в нього лише 19 років 03 місяці календарної вислуги.
Зазначений правовий висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 752/5881/15-ц (провадження 14-169цс18), постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 295/8491/16-ц (провадження № 61-34972св18).
При вирішенні вказаного спору суд першої інстанції не врахував вище вказаних норм матеріального права правових висновків викладених у постановах Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду та прийшов до помилкового рішення щодо обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 .
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Враховуючи, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права апеляційний суд доходить висновку про скасування рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2019 року та ухвалення у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
Керуючись статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», пунктом 30 «Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2006 року за № 1081, статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повне судове рішення складено 12 серпня 2020 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський
Судді: Т.Ц.Кашперська
В.О. Фінагеєв