Справа № 457/1048/19
провадження №2/457/38/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі головуючого-судді Марчука В.І.,

секретар судового засідання Мазурик В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовом органу опіки і піклування виконавчого комітету Трускавецької міської ради в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

Орган опіки і піклування виконавчого комітету Трускавецької міської ради в інтересах малолітньої ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов мотивований тим, що 06 серпня 2019 року та 23 серпня 2019 року комісія з питань захисту прав дитини Трускавецької міської ради розглядала питання про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відносно малолітньої дочки ОСОБА_1 . ОСОБА_1 перебуває на обліку служби у справах дітей Трускавецької міської ради як дитина, котра опинилася у складних життєвих обставинах. Батько дитини з сім`єю не проживає близько семи років, протягом тривалого часу не цікавиться навчанням дитини, станом здоров`я, матеріально не підтримує. Відповідачі не мають постійних заробітків, зловживають алкоголем, самоусунулися від виховання дитини. Просять позбавити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_1 , а також стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь малолітньої ОСОБА_1 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх доходів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину певного віку, починаючи від дати набрання рішенням законної сили до досягнення дитинною повноліття.

У судовому засіданні представник позивача просила у задоволенні позову відмовити, оскільки уповноваженою комісією було здійснено повторний огляд житлових умов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за результатами якого складено висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав.

Відповідачка ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні позову, оскільки вона піклується про свою дитину. На даний час вона знайшла стабільну роботу (працює у туристичній фірмі), винаймає житло, де дочка забезпечена усім необхідним для життя, навчання, здоров`я та розвитку.

Прокурор у судовому засіданні просив суд ухвалити рішення, яке відповідатиме інтересам дитини.

Заслухавши пояснення учасників розгляду справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ч.1 ст.152 СК України право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Частиною 4 ст.155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною, є хронічними алкоголіками або наркоманами, вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 08 квітня 2020 року Трускавецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), вбачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до наказу № 5 від 19 квітня 2019 року служби у справах дітей виконавчого комітету Трускавецької міської ради ОСОБА_1 взято на профілактичний облік як дитину, яка опинилася у складних життєвих обставинах. Відповідно до розпорядження міського голови Трускавецької міської ради № 59-р від 05 лютого 2020 року ОСОБА_1 влаштовано в сім`ю ОСОБА_5 на тимчасове проживання у зв`язку з неналежним виконанням батьківських обов`язків батьками дитини.

15 жовтня 2019 року між ОСОБА_6 , з одного боку, та ОСОБА_2 і ОСОБА_7 , з іншого, укладено договір піднайму житлової площі, згідно з яким піднаймачі винаймають квартиру АДРЕСА_1 . З акта обстеження умов проживання, складеного 07 липня 2020 року, вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_2 зі співмешканцем ОСОБА_7 , для дитини створено всі умови для відповідного розвитку. Зі слів ОСОБА_2 , вона постійно підтримує хороші стосунки з донькою, яка періодично відвідує її.

Малолітня дитина ОСОБА_1 навчається в НВК «СЗШ № 2-гімназія».

Відповідно до висновку органу опіки та піклування від 21 липня 2020 року № 18/12-1132/1 ОСОБА_2 недоцільно позбавляти батьківських прав відносно її малолітньої дочки ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

При розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами, при цьому встановлено судом, що відповідач останні півроку належним чином виконує свої батьківські обов`язки.

У справі відсутні докази застосування до відповідача заходів впливу у вигляді попередження з боку органів внутрішніх справ, накладення адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, бесіди, попередження з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування.

З наведених обставин суд критично ставиться до викладених у позові пояснень позивача щодо негативної характеристики відповідачки, оскільки вони не найшли своє підтвердження в судовому засіданні, до матеріалів справи не надано належних доказів, що відповідач зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя.

Умовою по ухиленню від обов`язків по вихованню дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, передбачена п. 2. ч.1 ст. 164 СК України, може бути лише винна поведінка особи, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідача відносно дитини в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а не збіг життєвих обставин, які склалися навколо нього: необізнаність, відсутність матеріальних коштів для утримання дитини, відсутність підтримки рідних та належного супроводу соціальних служб.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком).

Також, ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Позивачем не доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками та наявність в його діях вини.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини не забезпечуватиме інтересів самої дитини.

Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини, а також, що неналежне виконання ОСОБА_2 його батьківських обов`язків створило загрожу життю дитини, про що суду не надано жодного доказу.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне у позові відмовити повністю, однак, враховуючи в минулому протиправну поведінку відповідачки щодо ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, по відношенню малолітньої дитини, яка виражається в неналежному догляді за дитиною, його слід попередити, що, у разі, продовження протиправної поведінки вона буде позбавлена батьківських прав.

Оскільки суд відмовляє в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, тому не підлягають до задоволення вимоги про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору згідно Закону України «Про судовий збір», останній підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 141, 263, 265, 280 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні позову органу опіки і піклування виконавчого комітету Трускавецької міської ради в інтересах малолітньої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду впродовж тридцяти днів з дня проголошення.

Рішення у повному обсязі виготовлено 20 серпня 2020 року.

Суддя: В. І. Марчук