Номер провадження 2/754/1828/20
Справа №754/9037/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - ЛІСОВСЬКОЇ О.В.

за участю секретаря - Грей О.П.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 , про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06.06.2005 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, затверджено мирову угоду. Після смерті ОСОБА_6 - сестри позивачки, та укладення мирової угоди ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та її чоловік в квартирі не проживали. Разом з тим, вночі 02.04.2019 року відповідачка ОСОБА_4 разом зі своїм хлопцем, в присутності працівників поліції зірвали вхідний замок на дверях. За декілька днів вони встановили замок на другу кімнату у квартирі, таким чином заволодівши майном позивачки, викрали документи, пошкодили меблі, зірвали замки з внутрішніх шаф, де знаходились документи. Відповідачка веде нічний спосіб життя, використовує нецензурну лексику та вживає алкогольні напої, складає пакети із сміттям під вікно та двері ОСОБА_1 , тим самим цілеспрямовано створює для позивачки нестерпні умови проживання. На зауваження позивачки ОСОБА_4 та її співмешканець реагують агресивно та погрожують фізичною розправою. Враховуючи те, що позивачка не має можливості належним чином здійснювати своє право власності та користування квартирою, вона звертається до суду з даним позовом, в якому просить усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права власності шляхом виселення ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 .

06.09.2019 року від представника відповідачки до суду надійшов Відзив на позов. Заперечуючи проти задоволення позову, представник вказує про те, що відповідачка заперечує проти задоволення вимог, враховуючи наступне. 06.09.2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на підставі розпорядження Відділу приватизації державного житлового фонду Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації отримали у власність по Ѕ частини спірної квартири. Позивачка за життя ОСОБА_6 зловживала своїми правами та чинила перешкоди у доступі до квартири. Після смерті ОСОБА_6 у 2010 році ОСОБА_5 успадкувала Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 . Крім того, позивачка у Мировій угоди висловила згоду на користування суміжними кімнатами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Відповідачка користується тією частиною квартири, яка належить на праві власності її матері ОСОБА_5 . До позовної заяви позивачкою не долучено будь-яких доказів у підтвердження викладених у заяві фактів. На підставі викладеного представник відповідачки просить суд відмовити в задоволенні позову.

18.09.2020 року від третьої особи ОСОБА_5 надійшли Заперечення проти позову, відповідно до яких вона просить розглядати справу у її відсутність та у задоволенні позовних вимог відмовити.

23.10.2019 року від ОСОБА_1 до суду надійшла Відповідь на відзив, відповідно до якої зазначено, що з червня 2019 року позивачка у спірній квартирі не проживає, оскільки відповідачкою цілеспрямовано створюються нестерпні умови для її проживання з метою виселення. Квартира внаслідок дій відповідачки на даний час перебуває в настільки занедбаному стані, що жити в ній неможливою. У зв`язку з зазначеним позивачка просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У судовому засіданні позивачка та представник позивачки підтримали позовні вимоги та просили задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідачка на початку розгляду справи позовні вимоги не визнала з підстав, викладених у відзиві, просила у задоволенні позову відмовити. У подальшому відповідачка у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачки.

Представник відповідачки ОСОБА_3 в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у своїй заяві просить суд розглядати справу у її відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність третьої особи, за наявних у справі матеріалів.

Вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, відповідачки, представника відповідачки, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що спірним жилим приміщенням є квартира АДРЕСА_1 .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06.06.2005 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення, затверджено мирову угоду, згідно якої відповідачка ОСОБА_5 зобов`язується на протязі двох тижнів після затвердження мирової угоди знятись з реєстрації за адресою спірної квартири разом з неповнолітньою ОСОБА_4 ; позивачка ОСОБА_1 разом з відповідачкою ОСОБА_6 після зняття реєстрації ОСОБА_5 зобов`язуються на протязі місяця подати до відділу приватизації державного житлового фонду Деснянського району м. Києва документи на приватизацію спірної квартири; після отримання свідоцтва про право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_6 зобов`язуються не укладати будь-яких угод про відчуження належній кожній з них частки квартири на протязі двох років; після отримання свідоцтва про право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_6 дають згоду на реєстрацію у спірній квартирі ОСОБА_5 разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_4 та дають згоду на проживання без реєстрації чоловіка ОСОБА_5 - ОСОБА_7 ; сторони дають згоду на конкретний порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , згідно якого ОСОБА_1 займає ізольовану кімнату площею 12,4 кв.м., а ОСОБА_6 та ОСОБА_5 суміжні кімнати площею 9,9 кв.м. та 17,5 кв.м., балкон, кухня, коридор, ванна та туалет залишаються у загальному користуванні.

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 06.09.2005 року співвласниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 в рівних долях.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_5 прийняла у спадщину Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Відповідачка ОСОБА_4 є донькою ОСОБА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про народження від 09.12.2000 року.

З 24.09.2019 року відповідачка ОСОБА_4 зареєстрована у спірній квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання від 24.09.2019 року.

Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Власникові, згідно із ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Виходячи з наведених вище норм діючого законодавства, право власності позивача на придбану квартиру, що включає право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися майном на власний розсуд, виникло після реєстрації цього права у встановленому законом порядку.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК України , у частині першій якої передбачені підстави виселення. Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ст. 116 ЖК України , якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Допитані судом свідки пояснили наступне.

Так, свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні зазначив, що він з позивачкою перебуває у дружніх відносинах. Зазначив, що допомагав ОСОБА_1 робити ремонт, тому часто бував у квартирі. ОСОБА_1 проживала у квартирі одна, а потім шляхом взлому замків, до квартири заселились люди. Одного разу, коли ОСОБА_8 був в квартирі позивачки, то бачив, як вони викинули мішок зі сміттям в коридор. Відповідачка з її хлопцем постійно знаходиться у квартирі, там знаходяться їх речі. Після їх заселення квартира стала дуже захламленою.

Свідок ОСОБА_9 у суді пояснила, що вона з позивачкою перебуває у дружніх відносинах. Зазначила, що часто бувала дома у ОСОБА_1 , квартира завжди була чиста. Одного разу вона прийшла до позивачки додому і побачила, що квартира знаходиться в жахливому стані. Позивачка скаржилась на шум та безлад в квартирі. Тиждень позивачка жила у свідка, а коли вони приходити до помешкання, то бачила мішки зі сміттям та речі, які були розкидані.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що він є чоловіком відповідачки ОСОБА_4 . Зазначив, що вони вирішили жити разом, отримали дозвіл від ОСОБА_5 на проживання в квартирі. Вони приїхали до квартири, намагалися домовитись з позивачкою, але не дійшли згоди, тому вимушені були викликати поліцію. Декілька місяців вони проживали з ОСОБА_1 , але вона постійно конфліктувала та погрожувала. Свідок зазначає, що квартира була в жахливому та антисанітарному стані. Ванна кімната була залита водою, в пакетах було сміття, яке позивачка підкидала їм під двері. Потім ОСОБА_1 переїхала жити до якогось чоловіка. Свідок разом з ОСОБА_4 та їхніми друзями прибрали у квартирі, викинули все сміття. Також свідок зазначив, що каналізацію вони не засмічували, двері сміттям не завалювали. Коли до них приходили друзі, шуму від них не було. Наразі свідок з відповідачкою планують проживати у спірній квартирі.

Судом встановлено, що позивачкою на підтвердження доводів щодо вчинення відповідачкою ОСОБА_4 дій, які б свідчили про наявність передбачених ст.116 ЖК України підстав для її виселення, не надано.

З відповіді начальника Деснянського УП ГУНП у м. Києві від 26.04.2019 року вбачається, що звернення ОСОБА_1 розглянуто. В ході проведеної перевірки СВ Деснянського УП було зазначено, що не є можливим внесення відповідної інформації до ЄРДР у зв`язку з відсутністю даних, які б вказували на наявність кримінального правопорушення, а всі спірні питання щодо розподілу спільного майна радять вирішувати в суді в приватному порядку або мирним шляхом.

Відповідачка ОСОБА_4 вселилася в спірну квартиру як донька співвласниці квартири ОСОБА_5 з її згоди. На даний час вона зареєстрована у спірній квартирі, а тому має право користування спірним жилим приміщенням у встановленому законом порядку.

Згідно ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Члени сім`ї власника будинку зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку.

Доказів того, що співвласник квартири, третя особа ОСОБА_5 заперечувала про вселення та проживання в спірній квартирі відповідачки суду не надано .

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону .

Відповідно до ч. 3 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченому законом.

Позивачка, посилаючись на перешкоди в користуванні належним спірним житлом, які чинить відповідачка, не надала доказів на підтвердження саме перешкод від дій ОСОБА_4 , не доведено протиправність поведінки саме відповідачки, псування чи руйнування нею житлового будинку, створення несприятливих умов для проживання.

В Акті ЖЕД №303 від 02.05.2019 року лише зазначено про те, що трикімнатна квартира АДРЕСА_2 знаходиться в антисанітарному стані. Косметичний ремонт не проводився тривалий термін. Під час обстеження виявлено: коридор та прохід до кухні завалені трьома мішками зі сміттям, у ванній кімнаті виявлено засмічення внутрішньо квартирної каналізаційної гребінки.

Але при цьому відсутні дані стосовно того, що такий стан квартира має саме внаслідок протиправних дій відповідачки, і що стан квартири до її вселення був інший.

Враховуючи те, що позивачкою не надано суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачка ОСОБА_4 чинить перешкоди позивачці у користуванні належною їй на праві власності Ѕ частини квартири, суд приходить до висновку, що у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, Конституцією України, ст. 317, 319, 321, 383 ЦК України, ст.. 116, 157 ЖК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа: ОСОБА_5 , про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення з квартири без надання іншого жилого приміщення - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Третя особа - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення виготовлений 06 серпня 2020 року.

Суддя О.В.Лісовська