Справа № 686/8276/20
Провадження № 2/686/2998/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

27.08.2020 м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі:

головуючого судді Стефанишина С.Л.

при секретарі судового засідання Кшановській Є.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житлом, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням

встановив:

Позивачі звернулись до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні житлом, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та просять його задоволити з мотивів, викладених у позовній заяві.

Ухвалою суду від 03 квітня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання позивач не з`явилась, проте через свого представника подала до суду заяву у якій підтримала заявлені вимоги, просить справу розглядати без її участі.

Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.

Суд вважає за можливе справу по суті розглянути за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, постановивши заочне рішення.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити у справі рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов слід задовольнити з наступних мотивів.

Судом встановлено, що 29 серпня 2010 року позивач ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , сином ОСОБА_3 та рідним братом ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 29.08.2010 року виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому, актовий запис №1443 від 29.08.2010 року.

Від цього шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька - ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис №295 від 03 лютого 2012 року.

З грудня 2012 року позивачі зареєстровані у кімнаті № НОМЕР_3 по АДРЕСА_1 .

Крім них, у ній же зареєстровані відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відповідно мати та рідний брат ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Факт смерті ОСОБА_5 підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , актовий запис відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому №240 від 01.02.2016 року.

Приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Савіцькою І.Л. відкрито спадкову справу за №4-2016 за 2016 рік до майна померлого ОСОБА_5 .

Спадкоємцями ОСОБА_5 в рівних частках по ј кожен стали його батьки ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_3 , його вдова позивача у справі ОСОБА_7 та їх спільна малолітня донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

17 травня 2017 року між спадкоємцями укладено договір про поділ спадкового майна, у відповідності до умов якого, на підставі рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради №268 від 28.04.2017 року, батьки покійного набули право власності на належні позивачу з донькою частки житлового будинку та земельної ділянки в АДРЕСА_2 , а вони право власності на частки житлового приміщення площами 18,0 кв.м. та 11,6 кв.м., приміщеннями загального користування у блок (секції) № НОМЕР_3 гуртожитку по АДРЕСА_1 .

Нотаріусом видано Свідоцтва про право на спадщину за законом на 5/1000 та 8/1000 частки в праві власності на гуртожиток, що знаходиться в АДРЕСА_1 з правом володіння та користування жилими приміщеннями 11,6 кв.м. та 18,0 кв.м. у блоці (секції) №410 та проведено державну реєстрацію права власності, що підтверджується Витягами.

Суд вважає, що відповідачі без належних правових підстав зареєстровані у належному позивачам житлі, учасникам справи в досудовому порядку спір врегулювати не вдалось.

14 червня 2018 року позивач ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 , актовий запис Хмельницького міського відділу ДРАЦС №945 від 14.06.2018 року та змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_9 » на прізвище « ОСОБА_10 ».

Від цього шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народився син ОСОБА_11 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 , актовий запис Хмельницького міського відділу ДРАЦС №2247 від 09.09.2019 року, місцепроживання якого також було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 .

Факт реєстрації відповідачів у належному позивачам житлі, на момент подання позову, підтверджується довідкою відділу реєстрації місця проживання Хмельницької міськради №Н-03-19158 від 16.03.2020 року.

Факт не проживання відповідачів у належній позивачам житлі на протязі десяти років підтверджується комісійним актом, складеним ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

Зважаючи на вище викладене суд приходить до висновку, що з метою захисту майнових прав позивачів, позов слід задоволити з наступних правових підстав.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожна особа має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Конституцією України та чинним законодавством України задекларовано принцип відповідно до якого право приватної власності є непорушним.

Згідно змісту ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності (ч.2 ст. 321 Цивільного кодексу України).

У відповідності до правової позиції Верховного Суду України, викладеною суддею Верховного Суду України ОСОБА_15 у справі № 6-709цс16, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Аналогічна правова позиція міститься у іншій Постанові ВСУ в справі № 6-158цс 14.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 391 ЦК України визначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17.07.1997 року №475/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316-319, 321 ЦКУ).

Доказів поважності причин відсутності відповідачів у вказаному житловому приміщенні судом не здобуто та матеріали справи не містять.

За таких обставин суд вважає, що є підстави для задоволення позовних вимог та визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловими приміщеннями у блоці (секції) № НОМЕР_3 гуртожитку по АДРЕСА_1 , оскільки останні без поважних причин не проживають у даній секції понад встановлені законом строки (понад один рік).

Відповідно до ст..141 ЦПК України з відповідачів у рівних частинах на користь позивачів слід стягнути судовий збір у сумі 840,80 гривень.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 2, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 150, 156 ЖК, ст.ст. 383, 391, 405 ЦК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , діючої від свого імені та в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житлом, шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_7 , діючій від свого імені та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_8 перешкоди в користуванні жилими приміщеннями у блоці (секції) № НОМЕР_3 гуртожитку по АДРЕСА_1 .

Визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилими приміщеннями у блоці (секції) № НОМЕР_3 гуртожитку по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь позивачів судовий збір по 420,40 грн. з кожного.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в загальному порядку протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення через Хмельницький міськрайонний суд до Хмельницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя С. Стефанишин