Комінтернівський районний суд м.Харкова
Провадження № 4-с/641/44/2020 Справа № 641/5016/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2020 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Чайка І.В.,

за участю секретаря судового засідання Дрокіної І.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

представників заявника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова цивільну справу №641/5016/20 за скаргою ОСОБА_1 на дії Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції м. Харків , боржник ОСОБА_4 ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкові зі скаргою на дії Київського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції м. Харків , в якій просить визнати дії Київського ВДВС неправомірними по виконавчому провадженню №47112623 по примусовому стягненню з ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 у розмірі ј частини від суми доходів, та зобов`язати Київський ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції м. Харків вчинити певні дії.

В обґрунтування скарги , з урахуванням її уточнення , заявник зазначає, боржник ОСОБА_4 , 12.06.2015 року придбав у салоні автомобіль Mazda 6 , а потім продав його у 2019 році , та отримав дохід 540 000 грн., який не задекларовано , та який повинен бути врахований при сплаті аліментів, але зазначена сума не була врахована як дохід ОСОБА_4 27.05.2020 року заявником було подано скаргу до Київського ВДВС у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції м. Харків на бездіяльність державного виконавця , по виконавчому провадженню № 47112623 по примусовому виконанню стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини від суми доходів починаючи з 15.02.2013 року і до досягнення дитиною повноліття , а саме : заявник просила стягнути аліменти у розмірі ј частини від суми 540 000 грн. за 2019 рік , у розмірі 135 000грн.; накласти арешт на рухоме та нерухоме майно в межах суми 135 000 грн., яке належить на праві власності боржнику ОСОБА_4 , до погашення заборгованості зі сплати аліментів; внести відомості про боржника до Єдиного реєстру боржників; внести відповідне подання до правоохоронних органів щодо притягнення боржника ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності; встановити тимчасове обмеження у праві виїзду за ордон України до повного погашення заборгованості; встановити тимчасове обмеження боржника ОСОБА_4 в праві керування транспортними засобами , до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; встановити тимчасове обмеження боржника ОСОБА_4 у праві користування вогнепальною мисливською , пневматичною зброєю , до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; встановити тимчасове обмеження у праві полювання , до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; повідомити заявника ОСОБА_1 про результат розгляду скарги. 15.06.2020 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволені скарги.

13.08.2020 року до суду від боржника ОСОБА_4 надійшли письмові пояснення , в яких він просив скаргу залишити без задоволення , оскільки вона не обґрунтована та не відповідає вимогам закону. В письмових поясненнях боржник посилався на те , що зазначену скаргу ОСОБА_1 від 27.05.2020 року було правомірно залишено без задоволення , оскільки ОСОБА_4 не має заборгованості по аліментам та з огляду на Податковий кодекс України та постанову КМУ від 26.02.1993 року № 146 , якою затверджено Перелік видів доходів , які враховуються при визначені розміру аліментів, одноразовий продаж автомобілю на протязі одного року не є доходом з якого підлягає утримання аліментів.

Суд, дослідивши матеріали скарги, копію матеріалів виконавчого провадження, дійшов наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом п. а ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про виконавче провадження» (далі Закон)визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Судом встановлено, що 02.04.2013 року Комінтернівським районним судом м. Харкова , був виданий виконавчий лист по цивільній справі №641/1411/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів.

19.03.2015 року державним виконавцем Київського ВДВС Харківського міського управління юстиції Ляховою Т.Б. було відкрито виконавче провадження № 47112623 по примусовому стягненню аліментів за виконавчим листом №641/1411/13-ц.

Постановою державного виконавця від 16.07.2015 року звернуто стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_4 .

Згідно довідки від 18.06.2020 року , станом на 18.06.2020 року заборгованість по аліментам відсутня.

Як вбачається з копії декларації ОСОБА_4 за 2019 рік він отримав дохід 16.03.2019 року від відчуження рухомого майна від юридичної особи Торгівельна Фірма «Автолюбитель» в розмірі 540 000 грн.

27.05.2020 року ОСОБА_1 подано скаргу до Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції м. Харків, в якій зазначила , що боржник ОСОБА_4 отримав дохід в розмірі 540 000 грн. , однак з цього доходу боржник не сплатив аліменти в розмірі ј частини від суми , яка складає 135 000 грн. , та у зв`язку з чим просила виконавчу службу вчинити певні дії.

15.06.2020 року ОСОБА_1 було відмовлено в задоволені її скарги , посилаючись на те , що боржником в повному обсязі сплачуються аліменти , шляхом відрахування підприємством з його заробітної плати 25%,тому немає підстав для нарахування заборгованості . Щодо несплати ОСОБА_4 ј частини від вартості проданого автомобіля в рахунок аліментів , зазначене наступне : постановою КМУ від 26.02.1993 року № 146 та Податковим кодексом України , ЗУ «Про виконавче провадження» підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 немає , оскільки отримані грошові кошти не є доходом з якого підлягає утримання аліментів , оскільки в даному випадку відбувається конвертація майна (автомобіля) у грошовий формат , крім того первісна вартість майна була більшою ніж при подальшому продажу.

Відповідно до ч.1 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

Згідно ч. 3 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. У разі визначення суми заборгованості у частці від заробітку (доходу) розмір аліментів не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України.

Ч. 7 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, у фізичної

особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови державного виконавця. При цьому розмір аліментів у разі їх стягнення у частці від заробітку (доходу) не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. У разі якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, адміністрація підприємства, установи, організації, фізична особа, фізична особа - підприємець, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів.

Законодавством встановлено стягнення аліментів та нарахування заборгованості за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, а не з чистого доходу який є об`єктом оподаткування.

Відповідно до статті 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Аналіз положень СК України, зокрема положень ст. 81, ч. 3 ст. 181, ч. 2 ст. 182, ст. 183 СК України свідчить про те, що законодавець ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», передбачаючи можливість стягнення на користь дитини мінімального рекомендованого розміру аліментів з обох джерел отримання грошових коштів. Аналогічна ситуація відображена і в положеннях ЦК України, який також ототожнює поняття «заробітку» та «доходу».

Таким чином, законодавець гарантує можливість захисту прав та фактичного задоволення інтересів найменш захищених категорій осіб.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 затверджено Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб.

Разом з тим, з урахуванням системного способу тлумачення вищевказаний Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб є підзаконним нормативно-правовим актом, а тому тлумачення його положень має здійснюватися з урахуванням дійсного змісту норм закону, на розвиток та виконання якого він прийнятий (розширювальне тлумачення норм права).

Водночас положення ст. 81 СК України та ч. 3 ст. 181 СК України вказують на необхідність визначення розміру аліментів від частки доходу платника, а не його заробітку. Звуження ж змісту норм закону за допомогою положень підзаконних нормативно-правових актів є неприпустимим.

При цьому зміст положень Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб включає до поняття «заробітку» також і виплати, які заробітною платою не є, зокрема доходи від підприємницької діяльності, кооперативів, тощо, що свідчить про більш широке тлумачення змісту поняття «заробіток», ніж виплати, які виплачуються в межах трудових правовідносин.

Крім того, у п. 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб вказується, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Вживання терміну «дохід» у дужках після поняття «заробіток» може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті приписів цього Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб.

Отже, Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів, не є вичерпним.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року по справі № 760/4569/18-ц (провадження № 61-45100сво18), відступаючи від висновку, викладеному у постанові від 07 травня 2018 року у справі № 640/537/14-ц (провадження № 61-15685св18), ухваленої Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, зробив висновок про те, що «Положення статті 81 СК України та частини третьої статті 181 СК України вказують на необхідність визначення розміру аліментів від частки доходу платника, а не його заробітку. Звуження ж змісту норм закону за допомогою положень підзаконних нормативно-правових актів є неприпустимим. При цьому зміст положень Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб включає до поняття «заробітку» також і виплати, які заробітною платою не є, зокрема доходи від підприємницької діяльності, кооперативів, тощо, що свідчить про більш широке тлумачення змісту поняття «заробіток», ніж виплати, які виплачуються в межах трудових правовідносин. Крім того, у пункті 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб вказується, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Вживання терміну «дохід» у дужках після поняття «заробіток» може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті приписів цього Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Отже, Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів, не є вичерпним. З урахуванням системного способу тлумачення вищевказаний Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, є підзаконним нормативно-правовим актом, а тому тлумачення його положень має здійснюватися з урахуванням дійсного змісту норм закону, на розвиток та виконання якого він прийнятий.».

Така правова позиція викладена і у постанові Верховного Суду від 31.07.2020 року при розгляді справи № 234/15413/17.

Суд на підставі належним чином оцінених доказів встановив, що дохід від відчуження рухомого майна підпадає під дію Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб та на який, згідно вказаного Переліку може бути здійснено стягнення в межах виконавчого провадження.

Таким чином , суд вважає що скарга ОСОБА_1 на дії Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції м. Харків підлягає частковому задоволеню в частині визнання неправомірними дії Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції м. Харків у відмові у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 27.05.2020 року на бездіяльність державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції м. Харків по виконавчому провадженню № 47112623 по примусовому виконанню виконавчого листа № 641/1411/13 від 02.04.2013 року , виданого Комінтренівським районним судом м. Харкова.

Стосовно зобов`язання Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції м. Харків здійснити конкретні виконавчі дії , скарга задоволенню не підлягає , виходячи з наступного.

Відповідно до п.18 Постанови пленума ВССУ № 6 від 17.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення , дії або бездіяльність державного виконавця , чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення тих дій , які згідно з ЗУ «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися лише державним виконавцем , або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Керуючись ст. ст. 133, 262, 447, 448, 450, 451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції м. Харків , боржник ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції м. Харків у відмові у задоволенні скарги ОСОБА_1 від 27.05.2020 року на бездіяльність державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції м. Харків по виконавчому провадженню № 47112623 по примусовому виконанню виконавчого листа № 641/1411/13 від 02.04.2013 року , виданого Комінтренівським районним судом м. Харкова.

В іншій частині скаргу залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду у 15- денний строк з дня її проголошення, або в поряду ч.2 ст. 354 ЦПК України.

Сторони по справі :

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса:

АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: Київського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління юстиції м. Харків адреса : м. Харків , вул. Студентська 5.

Заінтересована особа: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса : АДРЕСА_2 .

Повний текст ухвали складений 25.08.2020 року.

Суддя -І. В. Чайка