ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/684/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №695/2112/16-ц Категорія: 301030000 Середа Л. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2020 року м. Черкаси:

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіСіренко Ю.В., Гончар Н.І.
секретар Торопенко Н.М.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20.01.2020 (ухвалене о 12 год. 22 хв. у залі судових засідань Золотоніського міськрайонного суду, повний текст складено 30.01.2020, суддя в суді першої інстанції Середа Л.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без шлюбу та про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернулася у липні 2016 року до суду з позовом, яким просила, з урахуванням послідуючих уточнень, про встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без шлюбу; визнання об`єктом спільної сумісної власності сторін такого майна: житловий будинок садибного типу з господарсько-побутовими будівлями і спорудами за адресою АДРЕСА_1 ; автомобіль марки Mercedes-Benz модель Sprintrer 311 СDI, 2003р.в., об`єм двигуна 2151 см-3, держ. № НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , білого кольору; автомобіль марки Mercedes-Benz модель 312 D, 1996р.в., об`єм двигуна 2874см-3, держ. № НОМЕР_3 , № кузова НОМЕР_4 , білого кольору; автомобіль марки Mercedes-Benz модель Sprintrer 311 СDI, 2003р.в., держ. № НОМЕР_5 , № кузова НОМЕР_6 , білого кольору; автомобіль марки Mercedes-Benz модель Sprintrer 311 СDI, 2003р.в., держ. № НОМЕР_7 , № кузова НОМЕР_8 , білого кольору; автомобіль марки Mercedes-Benz модель Sprintrer 310 СDI, 1995 р.в., держ. № НОМЕР_9 , № кузова НОМЕР_10 , білого кольору; мопед ALPHA М50-3, 2008р.в., держ. № НОМЕР_11 , № двигуна НОМЕР_12 , чорного кольору; поділити вказане спільне майно між сторонами, визнавши за кожною зі сторін справи право власності на 1 / 2 частину об`єктів спільного майна.

В обґрунтування вказано на те, що сторони з січня 2004 року почали проживати разом, як одна сім`я, мали спільні побут та бюджет.

07.05.2004 за спільні кошти сторони придбали житловий будинок садибного типу з господарсько-побутовими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася дочка ОСОБА_3 , а 13.12.2011 вони зареєстрували шлюб, про що Новодмитрівською сільською радою Золотоніського району в Книзі реєстрації шлюбів за 2011 рік зроблений запис №10. У подальшому 02.06.2012 від вказаного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4 .

Однак спільне життя між сторонами не склалося, шлюбні відносини були розірвані та виникло питання розподілу майна, яке сторони набули за час спільного проживання.

Враховуючи норми СК України, позивач за первісним позовом вважає майно, набуте сторонами в період спільного проживання, об`єктом права спільної сумісної власності. Проте відповідач не визнає право позивача на вказане майно, яке фактично було набуте у період, коли сторони по справі проживали однією сім`єю однак без реєстрації шлюбу, що й обумовило подання даного позову до суду.

У свою чергу відповідач у березні 2017 року подав зустрічну позовну заяву, якою просив суд встановити факт проживання сторін у справі однією сім`єю без шлюбу з середини червня 2004 року по 13.12.2011.

Ці вимоги мотивує тим, що сторони із середини червня 2004 року по день офіційної реєстрації шлюбу проживали у придбаному ним за особисті кошти будинку, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Факт придбання цього майна за особисті кошти ОСОБА_1 підтверджується договором купівлі-продажу будинку від 07.05.2004, який посвідчений державним нотаріусом Золотоніського міського нотаріального округу за №1005.

Сторони почали проживати як сім`я вже після того як здійснили ремонти в цьому будинку, а оскільки ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом в якому просить встановити факт спільного проживання та поділити майно, яке, на її думку, було придбане в період їх спільного проживання, проти чого ОСОБА_1 категорично заперечує, останнім було подано даний зустрічний позов.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20.01.2020 первісні позовні вимоги у справі задоволено, а в задоволенні зустрічного позову - відмовлено. Суд виходив з того, що відповідач не довів, що спірне майно ним придбавалося за власні кошти, а не за спільні кошти сторін. Також суд вказав, що рішенням суду в іншій справі, яке набрало законної сили, встановлено, що сторони почали проживати однією сім`єю без укладення шлюбу з 01.01.2004. В сукупності ці обставини стали підставами для встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без укладення шлюбу, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності сторін та його поділу між ними.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач за первісним позовом подав 02.03.2020 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить встановити факт спільного проживання сторін однією сім`єю без укладення шлюбу з середини червня 2004 року та відмовити у позовних вимогах ОСОБА_2 про поділ спільного майна. В обґрунтування вказано на те, що суд не надав оцінку нотаріально засвідченій заяві ОСОБА_5 від 15.08.2017, яка була представником продавця спірного будинку по АДРЕСА_1 , за договором від 07.05.2004, та зазначила, що кошти від продавця по договору фактично були сплачені ОСОБА_6 . Одночасно ОСОБА_6 , як свідок, пояснила суду, що витратила власні кошти на придбання спірного будинку. Свідки позивача не пояснили, чому вони вважають будинок спільним майном сторін та звідки вони знають про те, чиї кошти було витрачено на його придбання. Спірні автомобілі придбано за рахунок брата скаржника, що підтверджується його показаннями, як свідка. Прибутки брата скаржника давали йому можливість допомогти скаржнику придбати майно. Також скаржник мав прибутки для придбання майна, а позивач наявності у неї прибутків суду не довела. Суду не було надано доказів у підтвердження факту проживання сторін однією сім`єю саме з 01.01.2004. Суд не встановив, що спірне майно було набуте сторонами за рахунок спільної праці. Сам по собі факт перебування у фактичних шлюбних відносинах буз наявності спільного ведення господарства не є підставою для визнання майна спільним сумісним майном подружжя, що відповідає правовим висновкам ВС від 06.06.2019 №757/41827/15-ц та від 15.08.2019 у справі №588/350/15-ц. Якщо в період шлюбу особа набула майно за особисті кошти, воно не може бути об`єктом спільної сумісної власності сторін, що відповідає правовому висновку ВС від 29.05.2019 №522/19610/15ц. Свідки скаржника підтвердили, що сторони проживали однією сім`єю без укладення шлюбу з середини червні 2004 року, а не з 01.01.2004, як встановив суд.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить суд апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справи встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_13 від 13.12.2011 сторони справи 13.12.2011 зареєстрували шлюб, про що Новодмитрівською сільською радою Золотоніського району в Книзі реєстрації шлюбів за 2011 рік зроблено відповідний запис №10. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27.07.2016 шлюб між сторонами розірвано.

Відповідно до договору купівлі-продажу будинку від 07.05.2004, зареєстрованого в реєстрі за №1005, ОСОБА_1 придбав будинок з надвірними будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1 . Факт придбання ОСОБА_1 вказаного будинку підтверджується також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 30.06.2016 за №62417898.

Згідно реєстраційних та облікових карток транспортного засобу, які містяться в матеріалах справи (т.1, а.с.32,33) ОСОБА_1 належать такі транспортні засоби:

- автомобіль марки Mercedes-Benz модель Sprintrer 311 СDI, 2003р.в., об`єм двигуна 2151 см-3, держ. № НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , білого кольору, дата реєстрації 21.07.2015;

- автомобіль марки Mercedes-Benz модель 312 D, 1996р.в., об`єм двигуна 2874см-3, держ. № НОМЕР_3 , № кузова НОМЕР_4 , білого кольору, дата реєстрації 13.08.2013;

- автомобіль марки Mercedes-Benz модель Sprintrer 311 СDI, 2003р.в., держ. № НОМЕР_5 , № кузова НОМЕР_6 , білого кольору, дата реєстрації 12.04.2011;

- автомобіль марки Mercedes-Benz модель Sprintrer 311 СDI, 2003р.в., держ. № НОМЕР_7 , № кузова НОМЕР_8 , білого кольору, дата реєстрації 05.04.2011;

- автомобіль марки Mercedes-Benz модель Sprintrer 310 СDI, 1995 р.в., держ. № НОМЕР_9 , № кузова НОМЕР_10 , білого кольору, дата реєстрації 29.01.2010;

- мопед ALPHA М50-3, 2008р.в., держ. № НОМЕР_11 , № двигуна НОМЕР_12 , чорного кольору, дата реєстрації 29.01.2010.

Таким чином судом встановлено, що автомобіль марки Mercedes-Benz модель Sprintrer 311 СDI, 2003р.в., , держ. № НОМЕР_1 , та автомобіль марки Mercedes-Benz модель 312 D, 1996р.в., держ. № НОМЕР_3 були набуті в період зареєстрованого шлюбу між сторонами у справі.

При цьому рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20.02.2017 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства, яке набрало законної сили після перегляду в апеляційному порядку 13.06.2017, встановлено, що з 01.01.2004 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Визнано ОСОБА_1 батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім того, сторони мають іншу дитину сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач за первісним позовом стверджує про те, що сторони фактично почали проживати однією сім`єю з 01.01.2004, шлюб між ними було розірвано 27.07.2016, отже майно, набуте ними за вказаний проміжок часу, є об`єктом спільної сумісної власності та підлягає поділу за вимогою одного із співвласників.

Відповідач за первісним позовом стверджує про те, що фактично сторони почали проживати однією сім`єю без укладення шлюбу з середини червня 2004 року, а спірне майно придбане за його особисті кошти (в тому числі кошти його матері та брата), отже не може бути об`єктом спільної сумісної власності сторін.

Такими є фактичні обставини у справі. Правовідносини, що виникли між сторонами на їх підставі, мають наступне правове регулювання.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Також ст.60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашньою господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуальною користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 статті 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно роз`яснень п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч.ч.2,3 ст.325 ЦК України можуть будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Крім того, з правового висновку ВП ВС від 21.11.2018 у справі №372/504/17 вбачається, що по замовчуванню діє презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції у справі про те, що спірні житловий будинок та автомобілі є спільною сумісною власністю сторін у справі, адже їх придбано за час шлюбу за спільні кошти подружжя, що ніким не спростовано, адже відповідач не довів з посиланням на докази те, що спірне майно придбане за його особисті кошти.

Так апеляційний суд відхиляє посилання скаржника на те, що в нотаріально засвідченій заяві ОСОБА_5 від 15.08.2017, яка була представником продавця спірного будинку по АДРЕСА_1 , за договором від 07.05.2004, вона вказала, що кошти від продавця по договору фактично були сплачені ОСОБА_6 (матір`ю відповідача), адже факт передачі коштів родичем одного із членів сім`ї на купівлю спільного майна в інтересах сім`ї не може свідчити про те, що ці кошти передано на особисті потреби лише комусь одному конкретному з подружжя.

При цьому будь-яких правочинів, зокрема, договору про дарування коштів відповідачу його матір`ю, що в розумінні вимог ст.57 СК України могло б свідчити про те, що ці кошти є особистим майно обдарованого, укладено не було.

Вказівка на те, що кошти для придбання спірного будинку були особистими коштами матері відповідача, також не може свідчити про те, що вони є особистим майном самого відповідача, за відсутності по справі інших доказів цього факту, поза всяким розумним сумнівом не може бути його особистим майном, адже його мати, за доводами самого скаржника, їх витратила в інтересах його сім`ї для придбання їм житла.

Таким чином апеляційні доводи з посиланням на правовий висновок ВС від 29.05.2019 №522/19610/15ц про особисту власність відповідача на спірне майно, як таке, що придбане за його особисті кошти, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Відсутність пояснень свідків зі сторони позивача про те, що вони знають про те, чиї саме кошти було витрачено на придбання спільного майна, за умови не доведення скаржником факту придбання майна за його особисті кошти, не може свідчити про помилковість висновків суду в цій справі.

Посилання скаржника на те, що спірні автомобілі придбано за рахунок брата скаржника, прибутки якого давали йому можливість допомогти скаржнику придбати майно, як і прибутки самого скаржника, а також на те, що позивач не довела наявності у неї коштів для купівлі майна, у розумінні вимог ст.60 СК України про те, що майно набути за час шлюбу є спільним незалежно від того, що один з подружжя не мав з поважної причини самостійного заробітку, не свідчать про те, що спірне майно є особистим майном скаржника. При цьому, належних та достовірних доказів по справі, на підставі яких суд міг би зробити висновок про те, що дійсно автомобілі належать брату відповідача як такі, що придбані за його рахунок, сторонами не надано.

Слід оцінити критично посилання скаржника на те, що суду не було надано доказів у підтвердження факту проживання сторін однією сім`єю саме з 01.01.2004 та про те, що свідки скаржника підтвердили, що сторони проживали однією сім`єю без укладення шлюбу з середини червні 2004 року виходячи з наступного.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20.02.2017 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання батьківства, яке набрало законної сили після перегляду в апеляційному порядку 13.06.2017, достовірно встановлено той факт, що саме з 01.01.2004 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Визнано ОСОБА_1 батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Більш того, вказану обставину підтвердженого показами свідків, допитаних судом при розгляді даної справи по суті спору, які, крім іншого пояснили, що у вказаний час сторони чекали на спільну дитину та організовували своє життя, побут, бюджет відповідно до потреб, пов`язаних з настанням такої події в їх спільному житті, що сторонами фактично і не спростовується.

Отже все вище викладене та той факт, що сторони в цей період сторони очікували народження дитини, придбали будинок та проводили в ньому ремонтні роботи, облаштовували свій спільний побут, на думку колегії свідчить про те, що сторони проживали однією сім`єю без укладення шлюбу та вели спільне господарство, мали спільний бюджет у оспорюваний апелянтом ОСОБА_1 період.

Інших доводів, які б свідчили про неправильне вирішення цієї справи судом, апеляційна скарга не містить

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20.01.2020 у цій справі слід залишити без змін.

На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за скаржником.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20.01.2020 у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без шлюбу та про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу - залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді залишити за скаржником.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством - п.3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України.

Повну постанову складено 12.08.2020.

Суддя-доповідач

Судді