Житомирський апеляційний суд
Справа №273/649/20 Головуючий у 1-й інст. Михалюк О. П.
Категорія 20 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2020 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Григорусь Н.Й., Шевчук А.М.

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №273/649/20 за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , до Камя`нобрідської селищної ради Баранівського району Житомирської області про визнання права власності за набувальною давністю

за апеляційною скаргою адвоката Семенька Василя Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 02 червня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Михалюка О.П. у м.Баранівка,

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року адвокат Семенька В.М. в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом, в якому просив визнати за ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на земельні ділянки, які належали ОСОБА_3 , згідно державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯА №877266 площею 2,0816 га та серії ЯА №877580 площею 2,2969 га, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташовані на території Кам`янобрідської селищної ради Баранівського району Житомирської області.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що позивач є племінницею ОСОБА_3 та рідною сестрою ОСОБА_4 . 21.11.2006 ОСОБА_3 складено заповіт, згідно якого вона заповіла все майно, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, і взагалі все те, що заповідачу буде належати на день смерті і на що за законом матиме право, ОСОБА_4 .

За життя ОСОБА_3 отримала державні акти на право приватної власності на дві земельні ділянки: серії ЯА №877580 площею 2,0816 га та серії ЯА №877580 площею 2,2969 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Кам`янобрідської селищної ради Баранівського району Житомирської області.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , не прийнявши спадщину після смерті ОСОБА_3 . Спадкоємцями на все майно ОСОБА_4 є двоє її синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , місцезнаходження яких на даний час невідоме, однак 20.05.2008 останніми складені заяви про відсутність будь-яких претензій на майно по заповіту померлої ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 . Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 немає, позивач понад 13 років користується вказаними земельними ділянками та обробляє їх. На підставі наведеного просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 02 червня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 через свого адвоката Семенька В.М. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове - про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Інші доводи апеляційної скарги зводяться до мотивів позову.

Відзив на апеляційну скаргу, заперечення щодо поданих заяв чи клопотань до суду не надходило.

Сторони до суду апеляційної інстанції не з`явилися будучи належно повідомленими про час і місце слухання справи, тому суд вважає за можливе справу розглянути у їх відсутності на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 367 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 згідно правовстановлюючих документів на праві приватної власності належали за життя земельні ділянки площею 2,0816 га та площею 2,2969 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Кам`янобрідської селищної ради Баранівського району Житомирської області (а.с.10-11).

21.11.2006 секретарем Кам`янобрідської селищної ради Баранівського району Житомирської області було посвідчено заповіт, відповідно до якого ОСОБА_3 заповіла все своє майно ОСОБА_4 (а.с.12).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла (а.с.13).

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_4 (а.с.15). Доказів того, що вона прийняла спадщину по згаданому заповіту після смерті ОСОБА_3 та відкриття спадкової справи, суду не надано.

Позивачка ОСОБА_2 , яка є племінницею ОСОБА_3 та рідною сестрою ОСОБА_4 , просила визнати за нею право власності на спірні земельні ділянки за набувальною давністю, посилаючись на добросовісне відкрите та тривале, понад 13 років, володіння та користування цими земельними ділянками.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання за позивачем права власності на земельні ділянки за набувальною давністю.

Так, умови набуття права власності за набувальною давністю визначені у статті 344 ЦК України.

Згідно із вимогами частини першої та другої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Відповідно до статті 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15-ти років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється у порядку, встановленому цим Кодексом.

Таким чином умовами набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю є: 1) добросовісність користування земельною ділянкою, яке полягає у невчиненні особою перешкод власнику земельної ділянки у реалізації ним свого права власності на це майно протягом 15 років; 2) відкритість користування, яке має бути очевидним для усіх інших осіб; 3) безперервність користування протягом 15 років; 4) відсутність документів, які б свідчили про наявність у громадянина прав на цю земельну ділянку.

Відсутність будь-якого з перерахованих елементів виключає можливість набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, врахував умови набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю та зазначив, що позивач не надала доказів на підтвердження факту добросовісного заволодіння майном та користування нею земельною ділянкою протягом 15 років.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що при винесенні оскаржуваного рішення судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд установив обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню до цих правовідносин. Наведені в апеляційній скарзі доводи стосовно порушень судами норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права не знайшли свого підтвердження.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення та оскаржуваного судового рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Семенька Василя Михайловича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 02 червня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 19 серпня2020 року