06.08.2020 Справа № 756/2552/20
Унікальний № 756/2552/20
Провадження № 4-с/756/215/20
У Х В А Л А

17 липня 2020 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Яценко Н.О.,

за участі секретаря - Макарової С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , зацікавлені особи: Святошинський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), ОСОБА_3 , про визнання бездіяльності державних виконавців та їх керівників, -

в с т а н о в и в:

Скаржник у лютому 2020 року звернулась до суду в порядку цивільного судочинства зі скаргою на бездіяльність державних виконавців та їх керівників, а 15.04.2020 року подала уточнення до скарги.

Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що 07.12.2007 р. Оболонський районний суд м. Києва, розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ухвалив рішення про стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина ОСОБА_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 21.11.2007 року і до повноліття дитини.

Вказує, що після набрання рішення законної сили отримавши виконавчий лист спрямувала його на виконання керівнику Святошинського відділу державної виконавчої служби Київського міського управління юстиції для виконання вимог ЗУ "Про виконавче провадження".

Починаючи з 2009 року скаржник зверталась до різних установ щодо бездіяльності посадових осіб.

07 жовтня 2011р. скаржником направлено заяву начальнику Святошинського ВДВС з проханням розібратися у цій ситуації і стягнути з ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини та відкрити кримінальну справу за статтею 164 КК України.

Неузгодженість дій між державними органами при виконанні рішень національних судів полягає у відсутності взаємної координації дій державними органами.

Вказує, що станом на 07.08.2018 рік постанова ДВ Шевченківського РВДВС та рішення суду Святошинського суду м. Києва про обмеження у праві виїзду за межі України та інші обмеження відповідно до ст. 71 ЗУ "Про виконавче провадження" не виконувались чим надали можливість боржнику користуватись таким правом протягом 4-х років залишав межі України та проживав протягом місяця в іншій країні.

Під час оскарження рішення Оболонського районного суду м. Києва у 2018 році скаржнику відкрились нові обставини виконавчого провадження, а саме 28.02.2014 року Святошинський районний суд м. Києва задовольнив подання ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до закінчення виконавчого провадження, яке не виконувалось протягом 4 років лише після її звернення до Святошинського районного суду м.Києва 09 січня 2019 року введено до відповідної бази даних Державної прикордонної служби України.

19.11.2019 року в мотивувальній частині Київським апеляційним судом визнано бездіяльність державних виконавців щодо невиконання протягом 12 років рішення Оболонського районного суду м.Києва від 2007 року та в прохальній частині було зазначено лише один орган ДВС, а саме Дарницький РВ ДВС у м. Києві, оскільки оскаржувала лише неправомірні дії одного органу.

Враховуючи вище викладене, скаржник просила суд визнати бездіяльність державних виконавців Бурли Віталія Едуардовича, Шеремет Олександра Вікторовича та їх керівників Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) та Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

Ухвалою суду від 17.04.2020 року відкрито провадження по даній справі.

Скаржник в судове засідання не з`явилась про розгляд справи повідомлялась належним чином, в матеріалах справи наявна заява скаржника про розгляд справи за її відсутності.

Заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином та своєчасно, причину своєї неявки суду не повідомили.

Суд вважає за можливе провести розгляд скарги без участі учасників справи, оскільки вони повідомлені про судові засідання у встановленому законом порядку і їх неявка відповідно до ч.2 ст.450 ЦПК України не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши письмові матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що скаргу необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

07.12.2007 р. Оболонський районний суд м. Києва, розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ухвалив рішення про стягнення із відповідача на користь позивача аліментів на утримання сина ОСОБА_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 21.11.2007 року і до повноліття дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» перераховані заходи, які має право вчиняти виконавець під час здійснення виконавчого провадження.

Згідно ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до п. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частиною 2 ст. 18 ЦПК України, передбачено, що невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суд, що передбачені ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В своїй скарзі ОСОБА_1 посилалася на те, що після набрання рішення законної сили отримавши виконавчий лист спрямувала його на виконання керівнику Святошинського відділу державної виконавчої служби Київського міського управління юстиції для виконання вимог ЗУ "Про виконавче провадження".

Вказує, що починаючи з 2009 року зверталась до різних установ щодо бездіяльності посадових осіб.

Також зазначала, що станом на 07.08.2018 рік постанова ДВ Шевченківського РВДВС та рішення Святошинського суду м. Києва про обмеження у праві виїзду за межі України та інші обмеження відповідно до ст. 71 ЗУ "Про виконавче провадження" не виконувались чим надали можливість боржнику користуватись таким правом протягом 4-х років залишав межі України та проживав протягом місяця в іншій країні. Вказані обставини суб`єкти оскарження не спростовували.

Посилалася також на те, що під час оскарження рішення Оболонського районного суду м. Києва у 2018 році скаржнику відкрились нові обставини виконавчого провадження, а саме 28.02.2014 року Святошинський районний суд м. Києва задовольнив подання ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до закінчення виконавчого провадження, яке не виконувалось протягом 4 років лише після її звернення до Святошинського районного суду м.Києва 09 січня 2019 року введено до відповідної бази даних Державної прикордонної служби України, однак протилежне судом не встановлено.

19.11.2019 року в мотивувальній частині Київським апеляційним судом визнано бездіяльність державних виконавців щодо невиконання протягом 12 років рішення Оболонського районного суду м.Києва від 2007 року.

Разом з тим в постанові Київського апеляційного суду від 11.11.2019 року, визнано протиправною бездіяльність державних виконавців Дарницького РВДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві Фещук О.А. та Слюсар А.В. щодо примусового виконання виконавчого листа №2-6262 від 19.12.2007 року, виданого Оболонським районним судом м.Києва.

Суб`єктом оскарження не спростовано доводи ОСОБА_1 стосовно того, що ними були вжиті всі дії визначені Законом України «Про виконавче провадження» стосовно виконання судового рішення про стягнення аліментів.

З огляду на викладене суд вважає наявними обставини, що свідчать про прояв бездіяльності державних виконавців Бурли В.Е. , Шеремет О.В. та їх керівників Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) та Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), оскільки матеріали справи не містять доказів отримання аліментів ОСОБА_1 від ОСОБА_3 на виконання рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07.12.2007 року.

Керуючись ст. 447-451 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ) в інтересах ОСОБА_2 , зацікавлені особи: Святошинський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (адреса місцезнаходження: м.Київ, вул. Гната Юри, 9), Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (адреса місцезнаходження: м.Київ, вул.Саксаганського, 110), ОСОБА_3 (адреса проживання: АДРЕСА_2 ), про визнання бездіяльності державних виконавців та їх керівників - задовольнити.

Визнати бездіяльність державних виконавців Бурли Віталія Едуардовича, Шеремет Олександра Вікторовича та їх керівників Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) та Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 06.08.2020 року.

Суддя: Н.О. Яценко