Справа №639/7425/19
Провадження №2/639/367/20
РІШЕННЯ

(заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Єрьоміна А.О., Панікарук В.В., Хараман Д.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу №639/7425/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою,

ВСТАНОВИВ:

18 жовтня 2019 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача збитки, спричинені дорожньо-транспортною пригодою у розмірі 9 120, 00 грн.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 15 березня 2019 року приблизно о 15 год. 15 хв. за адресою: м. Харків, вул. Китаєнка, б. 4, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Mitsubishi Outlander, НОМЕР_1 , не вибрав безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого сталося зіткнення з автомобілем Mercedes Benz S 500L, НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

19.03.2019 року інспектором ВРОП ДТП УПП в Харківській області Остапчуком І.В. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ОБ №141750 від 19.03.2019 року стосовно відповідача за ст. 124 КУпАП.

Постановою Жовтневого районного суду м. Харкова у адміністративній справі № 639/1829/19 було визнано ОСОБА_2 винним у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді.

Відповідно до «Дефектної відомості від 19.04.2019 року» сума збитків завданих позивачу в результаті пошкодження його транспортного засобу склала 9 120, 00 грн.

У зв`язку з викладеним, на думку позивача, оскільки відповідач винен у настанні дорожньо транспортної приоди, то саме він повинен відшкодувати йому збитки у розмірі 9 120, 00 грн.

Зазначені обставини і вимусили позивача звернутися до суду з вказаною позовною заявою.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 28 жовтня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою. Призначено підготовче судове засідання.

УхвалоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 30 січня 2020 року закрито підготовче провадження у цивільній справі №639/7425/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою. Призначено справу до судового розгляду в судове засідання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 березня 2020 року витребувана з Жовтневого районного суду м. Харкова адміністративну справу № 639/1829/19 для її огляду в судовому засіданні.

Позивач в судовому засіданні заявлений позов підтримав, просив суд його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач по справі в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Клопотання про відкладення справи до суду не надходили. Відзив на позовну заяву до суду також не надходив. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам ч. 4 ст. 223 та ст. ст. 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, проти чого не заперечував і представник позивача по справі.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, шляхом передбачених ст. 16 ЦК України способами.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що 15.03.2019 року приблизно о 15 год. 15 хв. він рухався на своєму автомобілі MERCЕDES BENZ, д.н.з. НОМЕР_2 , по вул. Китаєнка поблизу буд. №4, зі сторони просп. Любові Малої в напрямку просп. Новобаварський. В лівій смузі від його автомобіля рухався автомобіль MITSUBISHI Outlander, д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався дуже близько до його автомобіля. Він рухався прямолінійно, а потім відчув удар в заднє ліве крило свого автомобіля. Коли вийшов із автомобіля, то побачив пошкодження лакофарбового покриття на задньому лівому крилі, задній лівій двері та задньому бампері. Після зіткнення транспортних засобів водій автомобіля MITSUBISHI Outlander не зупинився та покинув місце ДТП. Автомобіль MITSUBISHI повернув праворуч в напрямку 3-ої поліклініки. Через деякий час до його автомобіля підійшов невідомий чоловік, який повідомив, що за поворотом стоїть зупиненим автомобіль MITSUBISHI, який причетний до даної ДТП, однак надати свої дані цей чоловік відмовився. Після цього він викликав працівників поліції, які по прибуттю на місце склали схему місця ДТП та відібрали у нього письмові пояснення.

15.03.2019 року інспектором поліції Управління патрульної поліції в Харківській області Петровим Д.В. складено схему місця ДТП за адресою: м. Харків, вул. Китаєнка, 4, в якій відображено місце розташування автомобіля MERCЕDES BENZ, д.н.з. НОМЕР_2 , та місце зіткнення транспортних засобів (а.с. 21, матеріали адміністративної справи № 639/1829/19 а.с. 6).

Згідно з схемою місця ДТП від 15.03.2019, інший учасник зник з місця події MITSUBISHI Outlander, НОМЕР_1 , сірого кольору (зворотній бік схеми).

В схемі місця ДТП (зворотній бік) зазначено, що на автомобілі MERCЕDES BENZ, д.н.з. НОМЕР_2 , наявні наступні пошкодження: глибокі подряпини на задній лівій двері та задньому лівому крилі, вм`ятина на задньому бампері.

Крім цього, 15.03.2019 року інспектором Управління патрульної поліції в Харківській області Вовком Б.В. відібрано у водія ОСОБА_1 письмові пояснення, згідно з якими останній зазначає про причетність до даної дорожньо-транспортної пригоди автомобіля MITSUBISHI Outlander, д.н.з. НОМЕР_1 (а.с. 19, матеріали адміністративної справи № 639/1829/19, а.с. 8).

Інформація про причетність автомобіля MITSUBISHI Outlander, д.н.з. НОМЕР_1 , до даної дорожньо-транспортної пригоди відображена також в рапорті інспектора УПП в Харківській області Петрова Д.В. від 15.03.2019 року, який складено безпосередньо після виїзду на місце події (а.с. 21, матеріали адміністративної справи № 639/1829/19, а.с. 10).

Згідно з рапортом інспектора ВРОМ ДТП УПП в Харківській області Остапчука І.В. від 19.03.2019 року, при проведенні огляду транспортного засобу MITSUBISHI Outlander, д.н.з. НОМЕР_1 , за адресою: м. Харків, вул. Шевченка, 315-А, на передньому правому крилі були виявлені пошкодження, характерні для дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 21, матеріали адміністративної справи № 639/1829/19, а.с. 12).

Як вбачається з пояснень ОСОБА_2 , складених 19.03.2019 року, 15.03.2019 року він їхав у своєму ряду (лівий) по вул. Китаєнко. Біля світлофору з правої сторони до нього під`їхала машина. Коли загорілося зелене світло світлофора, ОСОБА_2 поїхав. Він нікого не зачепив і поїхав додому. (а.с. 20)

ПостановоюЖовтневого районного суду м. Харкова від 19 вересня 2019 року у задоволенні клопотання захисника адвоката Осадчої В.В. про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 за ст. 124, ст. 122-4 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення відмовлено.

На підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ст. 122-4 КУпАП - закрито, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ч. 2 ст. 38 КУпАП. (а.с. 11-15, матеріали адміністративної справи № 639/1829/19, а.с. 67-71)

ПостановоюХарківського апеляційного суду від 09 жовтня 2019 року апеляційну скаргу захисника Осадчої В.В. залишено без задоволення, а постанову Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 вересня 2019 року по справі № 639/1829/19, провадження №3/639/1334/19 залишено без змін. (а.с. 28-30, матеріали адміністративної справи № 639/1829/19, а.с. 92, 93-94)

З зазначених постанов вбачається, що суд першої інстанції встановив на підставі вивчення матеріалів справи, по суті, лише причетність ОСОБА_2 до ДТП, що сталося 15.03.2019 року та невідповідність дій п.13.1, п.2.10 ПДР України.

Відповідно до статті 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а отже, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 15.03.2019 року автомобіль позивача Mercedes Benz S 500L, державний номерний знак НОМЕР_2 , зазнав механічних ушкоджень.

На підтвердження розміру завданого позивачу збитку ОСОБА_1 надав Дефектовочну відомість від 19.04.2019 року, з якої вбачається, що ФО «Фаетон» були виконані роботи по ремонту автомобілю Mercedes Benz S 500L, державний номерний знак НОМЕР_2 , на загальну суму 9 120, 00 грн. (а.с. 16)

Статтею22 ЦК України передбачено що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, зокрема якщо особа зазнала втрати у зв`язку з пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

При цьому, пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено судам, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Підставою звільнення особи від відповідальності в деліктних правовідносинах є відсутність будь-якої складової цивільного правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використання, зберігання хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Разом із тим, за положеннями ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, положення ст. 1187 ЦК України регулюють правовідносини зі спричинення шкоди джерелом підвищеної небезпеки іншій особи, і у цьому випадку особа, яка є володільцем джерела підвищеної небезпеки звільняється від відповідальності у випадках визначених зазначеною нормою.

На відміну від зазначених положень, ст. 1188 ЦК України регулює правовідносини щодо шкоди спричиненої взаємодією декілька джерел підвищеної небезпеки та спричинення шкоди кожному з них і при цьому враховують дії кожного володільця джерела підвищеної небезпеки, зокрема, порушення ним Правил дорожнього руху, наявність причинного зв`язку не тільки з дорожньо-транспортною пригодою, а і її наслідками.

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності зазначений Закон визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Тобто, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Вищевикладене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року за результатами розгляду справи № 755/18006/15-ц щодо правильного застосування норм права при стягненні матеріальної шкоди з особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Чинний на сьогодні ЦПК України передбачає, що при виборі й застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Як зазначив в судовому засіданні позивач, на момент настання дорожньо-транспортної пригоди у нього не було діючого полісу страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. До страхової компанії відповідача він не звертався, оскільки не знав чи був у нього діючий поліс страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. До Моторно транспортного страхового бюро України, з метою з`ясування в якій страховій компанії була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, позивач також не звертався.

Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частини 1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Як вбачається з ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Судом було встановлено, що позивач не зверталися до страховика відповідача з позовом, а відразу пред`явили вимогу до відповідача.

Непред`явлення вимоги до страховика, який має відшкодувати шкоду відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є підставою для відмови у позові до особи, яка завдала шкоди.

Отже, суд приходить до висновку, що обов`язок по відшкодуванню шкоди, підлягає виконанню саме страховиком відповідача, до якого позивач не звертався.

Враховуючи викладене, позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою задоволенню не підлягає.

У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем по справі.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 15, 76-82, 89, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 993, 999, 1166, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст. ст. 3, 5, 6, 12, 22, 29, 33, 35, , 37, 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 27 Закону України «Про страхування», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 , виданий Жовтневим РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 17 червня 1999 року, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 24.07.2020 року.

Суддя В. В. Труханович