Справа № 509/3013/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2020 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Козирського Є.С.

при секретарі - Мочернюк В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ жилого будинку-

ВСТАНОВИВ:

25 червня 2020 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила суд здійснити поділ жилого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в порядку поділу майна подружжя право власності на Ѕ ідеальну частку за кожним у спільному майні подружжя, а саме на 1/2 частку від жилого будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що відповідач не виконує домовленості у оформленні Ѕ частки жилого будинку на її ім`я, як співвласника, не займається приватизацією земельної ділянки, а вона позбавлена такої можливості, бо по документах він є власником жилого будинку, через що вважає свої права порушеними.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, але через канцелярію суду надала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, але через канцелярію суду надав заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу без його участі.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, враховуючи заяви,надані сторонами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

27.08.1988 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований шлюб, який в 2014 році був розірваний, що підтверджується рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 06.03.2014 року (справа № 509/517/14-ц.

Між сторонами виник спір про поділ спільного майна, що набуте в період шлюбу.

Судом встановлено, що в період шлюбу подружжям на підставі договору купівлі-продажу № 106 від 20.01.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Овідіопольського районного округу Одеської області Панченко О.О. та зареєстрованого Овідіопольським РБТІ за реєстраційним № 46 від 28.02.2000 року, набуто у власність наступне майно, а саме: 2/3 частини жилого будинку з господарчими будівлями та спорудами, загальною площею 131,4 кв.м., житловою площею 41,7 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Земельна ділянка під будинком не приватизована, перебуває у комунальній власності Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області.

В подальшому за позовом відповідача до ОСОБА_3 рішенням Овідіопольського районного суду від 15.09.2016 року по справі № 509/559/16 , яке набрало чинності 26.09.2016р. йому було виділено в натурі 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та визначено порядок користування земельною ділянкою.

За правилами ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч.1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно зі ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з абзацом 2 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від № 11 від 21.12.2007 року (далі по тексту - Пленум ВСУ № 11 від 21.12.2007 р.), спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному з співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи спільної приватної власності.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21 листопада 2018 року по справі №372/504/17, наведені вище норми Сімейного кодексу України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Отже, незважаючи на те, що жилий будинок оформлений на ім`я відповідача, він є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідачем не спростовано правовий статус жилого будинку, як об`єкта спільної сумісної власності, позов ним визнано.

Приписами частин 1 та 2 статті 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

Частиною 2 ст. 370 ЦК України визначено, що у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток.

Враховуючи те, що позивачем не заявлена вимога виділу в натурі її частки у спільному майні, суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе задовольнити її позовні вимоги щодо визнання за нею та за відповідачем право власності на жилий будинок в Ѕ ідеальній частині за кожним.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 23, 141, 206, 258-259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в порядку поділу майна подружжя право власності на Ѕ ідеальну частку за кожним у спільному майні подружжя, а саме жилому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Є. С. Козирський