УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" липня 2020 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Садовського К.С.,

за участю секретаря - Явнюк К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , стягувач АТ «ПРОКРЕДИТБАНК»,

ВСТАНОВИВ:

Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Близнюков Ю.В. звернувся до суду із поданням про примусове проникнення до житла боржника - ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , для проведення опису та арешту майна належного боржнику.

Відповідно до ч.2 ст. 439 ЦПК України суд розглядає подання негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Приватний виконавець Близнюков Ю.В. у поданні просить провести розгляд без його участі.

Враховуючи чіткі строки для розгляду вказаного подання та відсутність приватного виконавця на момент надходження подання до суду, а також небажання останнього приймати участь у розгляді подання, про що зазначено самим приватним виконавцем, суд вважає за можливе провести розгляд подання без приватного виконавця Близнюкова Ю.В.

Суд, дослідивши подання та надані до нього документи, вважає що дане подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 439 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Відповідно до ч.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

При цьому, згідно ч. 1 та п. 4 ч. 3 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

В свою чергу, відповідно до конституційних положень права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Так, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України (ч.1 ст. 64 Конституції України). Кожному гарантується недоторканість житла; не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (ч.ч.1, 2 ст. 30 Конституції України). Гарантія недоторканості житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканість житла, яке визначене в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року , Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року), стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Так, судом встановлено, що на виконанні приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. знаходиться на виконанні виконавчий лист № 2027/10717/12, виданий 20.06.2013 Московським районним судом м. Харкова про солідарне стягнення з ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «ПроКредиБанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 645660,83 грн., на підтвердження чого надано копію виконавчого листа та постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.07.2020 р., ВП № 62476057.

Місце проживання боржника зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно актів приватного виконавця Близнюкова Ю.В. від 24.07.2020 року і на виклик приватного виконавця боржник не з`явився та не надав допуск для проведення виконавчих дій до квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Приватний виконавець ОСОБА_3 , посилаючись на п.13 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» звернувся до суду з поданням про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

В наданих приватним виконавцем Близнюковим Ю.В. матеріалах відсутні дані про те, що постанова приватного виконавця від 03 липня 2020 року про відкриття виконавчого провадження була направлена на адресу боржника ОСОБА_1 та отримана останнім. Тобто, фактично боржнику ОСОБА_1 не було відомо про відкриття виконавчого провадження.

В наданих приватним виконавцем Близнюковим Ю.В. актах відсутні відомості, які підтверджують присутність боржника ОСОБА_1 при їх складанні та/або про перешкоджання боржника в проведенні виконавчих дій.

Приватним виконавцем Близнюковим Ю.В. не надано належних доказів на підтвердження умисного ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника.

Однак, приватним виконавцем Близнюковим Ю.В. отриманні дані лише щодо наявності у боржника вантажного транспортного засобу. Запити до Пенсійного фонду України, Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, ГУ Державної міграційної служби в Харківській області, Департаменту реєстрації Харківської міської ради та інших державних органів для з`ясування інших можливих джерел доходу боржника та його матеріального становища приватним виконавцем направлені не були (надані до суду матеріали таких відомостей не містять).

Крім того, приватним виконавцем Близнюковим Ю.В. не надано витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, для з`ясування питання щодо права власності на житло боржника, в якіе він просить надати дозвіл на примусове проникнення. Також приватним виконавцем не надано доказів, що в цій квартирі знаходиться майно боржника ОСОБА_1 або його кошти.

Приватним виконавцем Близнюковим Ю.В. не доведено суду, що примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 є тим примусовим заходом вжитим приватним виконавцем, який ефективно, своєчасно і в повному обсязі буде сприяти виконанню виконавчого провадження, враховуючи наступне.

Керуючись ст. 10, 18, 48 ЗУ «Про виконавче провадження», ст. 439 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича про примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 , відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення до Харківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлений 18.06.2020р.

Суддя