Справа № 750/2826/20
Провадження № 2/750/888/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2020 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

судді Карапута Л.В.,

секретаря Пишенко М.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 , третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, третя особа ОСОБА_2 ,

вирішив:

06.04.2020 позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів в розмірі 1037577 грн. 00 коп. та сплаченого судового збору в розмірі 10376 грн. 00 коп.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_3 в період з 04 квітня 2017 року по 23 лютого 2018 року переказав ОСОБА_4 через Приват24 на картку відповідачки на рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти в загальній сумі 1037577 грн. 00 коп., проте з дня отримання письмової вимоги від 21.02.2020 грошові кошти остання не повернула.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Третя особа ОСОБА_2 просив позов задовольнити.

Представник відповідача подав до суду відзив, в якому вказував що між сторонами існували ділові відносини та позивач купував продукцію ТОВ «Чергігівська маслосирбаза» у період з 16.09.2016 по 22.09.2017, що підтверджується копіями видаткових накладних, а тому для зручності позивача кошти за продукцію переводились на банківську картку відповідача, яка була керівником ТОВ «Чергігівська маслосирбаза», після чого остання вносила дані кошти на рахунок Товариства. Наявність договірних відносин між сторонами вказано і в постанові Північного апеляційного господарського суду від 27.11.2018, тому правовий механізм захисту прав позивача з підстав ст. 1212 ЦК України не може бути застосований у даній справі, у зв`язку з наявністю договірних відносин між позивачем та відповідачем, а тому просив відмовити в задоволенні позову.

У поданій відповіді на відзив позивач вказував на необґрунтованість заперечень проти позову представника відповідача та зазначив, що ОСОБА_4 , яка є директором ТОВ «Чернігівська маслосирбаза» на запит контролюючого органу Головного управління ДФС у Чернігівській області з питання проведення господарської операції по відвантаженню сиру плавленого, письмово повідомила, що взаємовідносини з ФОП ОСОБА_5 . Товариство не мало, договорів не укладало, коштів від них не отримувало та продукцію не відвантажувало. Копії накладних не містять дані, які ідентифікують особу покупця та його підпис, а тому не відповідають первинному документу. Одночасно відповідачем не було надано податкових накладних до видаткових накладних, що також спростовує факт придбання товару за наданими відповідачем накладними. Виписки по банківському картковому рахунку ОСОБА_4 не містять інформацію про отримання нею коштів від позивача, як плати за продукцію Товариства «Чернігівська маслосирбаза» та не надано доказів, що в подальшому, остання вносила дані кошти на рахунок даного Товариства. Разом з тим, посилання ОСОБА_4 на те, що грошові кошти були перераховані ОСОБА_3 в період з 04.04.2017 року по 23.02.2018 року на загальну суму 1037577 грн., у зв`язку з наявністю між сторонами договірних відносин не підтверджені належними та допустимими доказами.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи сповіщалася належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням (а.с. 203), про причини неявки суду не повідомила.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщався у встановленому законом порядку за адресою вказаною адвокатом в ордері, проте причини неявки суду не повідомив.

З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 з карткового рахунку № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , які належать останньому через Приват 24 на банківський картковий рахунок № НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_4 , за наступні дні грошові кошти в сумі 1037577 грн. 00 коп.: 04.04.2017 року на суму 68700 грн., 11.04.2017 року на суму 33000 грн., 29.05.2017 року на суму 60000 грн., 07.06.2017 року на суму 65000 грн., 25.09.2017 року на суму 10000 грн., 30.10.2017 року на суму 20877 грн., 13.12.2017 року на суму 40000 грн., 15.12.2017 року на суму 50000 грн., та ще на суму 40000 грн., 21.12.2017 року на суму 50000 грн., 27.12.2017 року на суму 40000 грн., 28.12.2017 року на суму 50000 грн., 02.01.2018 року на суму 50000 грн., 04.01.2018 року на суму 100000 грн., 18.01.2018 року на суму 50000 грн., 26.01.2018 року на суму 50000 грн., 29.01.2018 року на суму 20000 грн., 02.02.2018 року на суму 60000 грн., 22.02.2018 року на суму 50000 грн. та ще на суму 50000 грн. 23.02.2018 року на суму 40000 грн., та ще на суму 40000 грн., що підтверджується роздруківками по рахунках ОСОБА_3 (а.с. 7-25).

Відповідно до листа АТ КБ «ПриватБанк» від 18.05.2020 вбачається, що по картці № НОМЕР_4 , яка належить ОСОБА_4 було зараховано грошові кошти: 04.04.2017 року на суму 68700 грн., 11.04.2017 року на суму 33000 грн., 29.05.2017 року на суму 60000 грн., 07.06.2017 року на суму 65000 грн., 25.09.2017 року на суму 10000 грн., 30.10.2017 року на суму 20877 грн., 13.12.2017 року на суму 40000 грн., 15.12.2017 року на суму 50000 грн., та ще на суму 40000 грн., 21.12.2017 року на суму 50000 грн., 27.12.2017 року на суму 40000 грн., 28.12.2017 року на суму 50000 грн., 02.01.2018 року на суму 50000 грн., 04.01.2018 року на суму 100000 грн., 18.01.2018 року на суму 50000 грн., 26.01.2018 року на суму 50000 грн., 29.01.2018 року на суму 20000 грн., 08.02.2018 року на суму 60000 грн., 22.02.2018 року на суму 50000 грн., 23.02.2018 року на суму 40000 грн. та 23.02.2018 на суму 40000 грн. Відправником коштів є ОСОБА_3 (а.с. 65).

20.02.2020 року позивач звернувся до відповідача з вимогою в якій вимагав повернути набуті відповідачем грошові кошти, що були перераховані на картковий рахунок протягом 2017-2018 років з його карткового рахунку, оскільки грошові кошти повернені не були, він просить повернути їх у семиденний строк з дня отримання листа особисто позивачу або його представнику ОСОБА_2 (а.с. 30).

21.02.2020 року відповідач отримала вказану вимогу, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 31).

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства(ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України, що перебуває у складі підрозділу 2 «Недоговірні зобов`язання».

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України).

За змістом частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Під вiдсутнiстю правової підстави, зазначеної у ст. 1212 Цивільного кодексу України, розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) зроблено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України».

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У разі, якщо на виконання юридично ще неукладеного договору стороною передчасно передано майно, між сторонами виникають правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої (статті 1212-1215 ЦК України).

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Однак стороною відповідача не доведений факт наявності чинного договору про постачання продукції між сторонами, в тому числі між ТОВ «Чернігіська маслосирбаза» та ОСОБА_3 , оскільки таких договір не було укладено.

Згідно договору №1 оренди нежилого приміщення від 05.02.2018 укладеного між ТОВ «Чернігівська маслосирбаза» та ФОП ОСОБА_5 , останній брав у тимчасове користування нежиле приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 26, 27).

Наказом Господарського суду Чернігівської області від 01.12.2018 року на виконання постанови Північного апеляційного господарського суду від 27 листопада 2018 року зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Чернігівська маслосирбаза» усунути перешкоди для Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 у користуванні орендованим за Договором оренди нежитловим приміщенням №1 від 05.02.2018 приміщенням загальною площею 120 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом допуску до зазначеного приміщення фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та його законних представників (а.с. 29).

Користування орендованим приміщенням ФОП ОСОБА_3 за письмовим договором оренди нежитловим приміщенням №1 від 05.02.2018, а тому твердження відповідача, що позивач здійснював переказ коштів сааме на виконання Договору оренди та були отримані кошти на підставі цього договору не відповідають дійсності, оскільки сторонами договору виступають ТОВ «Чернігівська маслосирбаза» та ФОП ОСОБА_3 , а вказаний договір діє лише з 05.02.2018 року, тому переказ коштів у період перерахунку коштів позивачем з 04 квітня 2017 року по 23 лютого 2018 року не відповідають строку дії договору.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно листа заступника начальника Головного управління ДФС України у Чернігівській області від 15.01.2019 року вбачається, що керівник ТОВ «Чернігівська маслосирбаза» Редька ОСОБА_6 . ОСОБА_7 . письмово повідомила, що взаємовідносин з ФОП ОСОБА_3 підприємство не мало, договорів не укладало, коштів не отримувало та продукцію не відвантажувало (а.с. 184, 185).

Таким чином, надані суду копії видаткових накладних ТОВ «Чернігівська маслосирбаза» за період з 16.09.2016 року по 22.09.2017 не підтверджують дійсність переказу коштів позивачем за продукцію Товариства на картковий рахунок ОСОБА_4 , оскільки в разі здійснення операції з постачання товару продавець товару відповідно до п. 201.4 та п. 201.10 ст. 201 ПК України зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних, нарахувати по факту реалізації продукції податкові зобов`язання по податку на додану вартість, проте таких податкових накладних відповідачем не було надано, що спростовує факт придбання позивачем товару у Товариства «Чернігівська маслосирбаза» за наданими відповідачем накладними.

Крім того, виписки по банківському картковому рахунку позивача та відповідача не містять інформації про отримання коштів від позивача як оплати за продукцію Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернігівська маслосирбаза», які в подальшому ОСОБА_4 не перераховувала на рахунок Товариства.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 Цивільного кодексу України, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру (не договірного) безпосередньо між власником та володільцем майна.

Таким чином, так як між сторонами у справі договірні відносини відсутні, а кошти, які позивач просить стягнути як безпідставно отримані, набуті відповідачем без наявності правової підстави, їх може бути витребувано відповідно до положень статті 1212 ЦК України як безпідставне збагачення. У цьому разі відсутність договірних правовідносин зумовлює можливість застосування до них положень частини першої статті 1212 ЦК України.

Оскільки інформацією АТ КБ «ПриватБанк» доводиться про зарахування коштів на картку, яка належить ОСОБА_4 від ОСОБА_3 на загальну суму 997577 грн. 00 коп, тому вказана сума підлягає стягненню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов був заявлений на загальну суму 1037577 грн., а задоволений на 997577,00 грн., що складає 96 % від ціни заявленого позову, з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір за розгляд справи у розмірі 10801,55 грн. - пропорційно задоволених позовних вимог (96% від 10375,78 грн. судового збору сплаченого при поданні позовної заяви, яка становить 9960 грн. 75 коп. та 420 грн. 40 коп. + 420 грн. 40 коп. за задоволення заяв про забезпечення позову).

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, третя особа ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) 997577 грн. 00 коп. безпідставно набутих грошових коштів.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 10801 грн. 55 коп. в рахунок відшкодування судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.В. Карапута