КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/6314/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Голопапи Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 січня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Сирбул О.Ф.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів,-

встановив:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу до закінчення навчання у Київському національному університеті культури та мистецтв, але не довше ніж до досягнення ним 23 річного віку.

Вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, але залишаються проживати разом, мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . До повноліття сина з відповідача стягувались аліменти на його утримання.

З 01 вересня 2018 року син навчається у Київському національному університеті культури та мистецтв за спеціальністю: музичне мистецтво, термін навчання до 30 червня 2022 року.

Вказує, що стан здоров`я сина, поточні витрати на проїзд, придбання одягу, музичних інструментів, харчування, оплату житла потребують щомісячних витрат в сумі 12400 грн.

У зв`язку із агресивною поведінкою відповідача, чинення ним психологічного тиску, застосування фізичної сили, син вимушений проживати окремо, орендуючи житло за 2000 грн.

Позивач зазначає, що її стан здоров`я, наявність інвалідності, необхідність лікування, не дає змоги забезпечувати покриття витрат на потреби сина.

Відповідач працює, його щомісячна заробітна плата складає 32100 грн., має доходи від розміщених депозитів, але допомоги на утримання сина не надає.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 30 січня 2020 року у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 6500 грн.

Не погодившись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати, позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі посилається на безпідставність висновків суду про ненадання доказів проживання сину з нею, як правої підстави для звернення до суду із цим позовом. Вказує, що зазначене є формальністю, яка не скасовує обов`язку батька утримувати сина, який продовжує навчання.

Вказує, що судом не враховано позиції сина, який приймав участь у справі та не заперечував проти задоволення вимог.

Висновок суду про відсутність доказів про необхідність надання сину матеріальної допомоги вважає безпідставним.

Щодо стану здоров`я відповідача зазначає, що він отримує безкоштовне лікування у відомчих лікувальних закладах, і доказів про витрати на лікування за останні роки не надав.

Не погоджується із стягненням з неї витрат на правничу допомогу, оскільки не було надано акту виконаних робіт, з якого можливо було б встановити кількість та фактичне виконання наданих послуг.

В судовому засіданні позивач та третя особа ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримали.

Відповідач та його представник ОСОБА_5 проти задоволення апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції установлено, що сторони з 06 серпня 1991 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 17 липня 2014 року.

Сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до даних довідки від 11 вересня 2019 року №1575 Київського національного університету культури і мистецтв, ОСОБА_3 є студентом ІІ курсу факультету музичного мистецтва денної форми навчання на бюджетній основі з терміном навчання з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2022 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не подано доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_3 проживає з нею, що є визначеною законом умовою звернення до суду з відповідним позовом. Окрім того, суд вказав на недоведеність необхідності потреб у матеріальній допомозі.

Окрім того, судом вирішено про стягнення з позивача 6500 грн. витрат на правничу допомогу, що були сплачені відповідачем на виконання укладеного 28 листопада 2019 року з ПП "Сучасна Феміда", в особі директора Даниленко Т.І., договору про надання правової допомоги.

Відповідно до статті 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив з відсутності підстав для його задоволення, оскільки установлено, що ОСОБА_3 проживає окремо.

Зазначене не нівелює обов`язку батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати, проте статтею 199 СК України унормовано право на звернення з таким позовом безпосередньо дочки/сина або того з батьків, з ким дочка/син проживає.

Отже колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в тій частині, що обставина не проживання сина з позивачем є формальністю, яка не дає підстав для відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки вказане є вимогами закону. Проте зазначене не перешкоджає зверненню до суду з відповідним позовом сина, який є повнолітньою особою.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в частині безпідставного стягнення витрат на правничу допомогу з огляду на таке.

Згідно із статтею 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу входять до складу судових витрат.

Згідно із статтею 137 ЦПК України:

1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем надано Договір про надання правничої допомоги від 28 листопада 2019 року, укладений між ПП "Сучасна Феміда" та ОСОБА_2 , ордер , яким уповноважено адвоката Даниленко Т.І. представляти інтереси ОСОБА_2 , а також квитанцію про перерахуванням ОСОБА_2 6500 грн. із зазначенням отримувачем ПП "Сучасна Феміда".

Проте матеріали справи не містять детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, отже є не доведеним обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також кількість витраченого часу на надання відповідних послуг.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду в частині стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу.

В іншій частині рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, та підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не убачається.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 січня 2020 року в частині стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 6500 грн. скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу.

В іншій частині рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 28 липня 2020 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова