Справа № 331/2169/20
Провадження № 6/331/111/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складi головуючого судді Світлицької В.М., за участю секретаря судового засідання Рухлової М.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання головного державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Куліченко Олени Миколаївни про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Головний державний виконавець Олександрівського ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Куліченко О.М. звернулася до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 В обґрунтування зазначила, що в Олександрівському ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління МЮ (м. Дніпро) на примусовому виконанні знаходиться виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого листа № 2/336/514/2016, виданого 28.11.2018 р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про визначити час спілкування та способи виховання неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши для позивача ОСОБА_3 періодичні побачення з неповнолітньою ОСОБА_2 кожні першу та третю суботи, другу та четверту неділі місяця з 10:00 год. по 17:00 год. за місцем проживання ОСОБА_3 з правом відвідування культурних розважальних закладів під час побачень у присутності ОСОБА_1 за її згодою. Боржник ОСОБА_1 обізнана про відкрите виконавче провадження та повинна виконувати рішення суду. Наявні в матеріалах виконавчого провадження документи свідчать про умисне ухилення боржника від виконання рішення суду, а у разі її виїзду за кордон буде неможливим або ускладненим виконати рішення суду. Посилаючись на зазначені обставини, просить боржника ОСОБА_1 тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

Державний виконавець Кисліцина Ю.Д. в судовому засіданні пояснила, що рішення суду не виконується, на ОСОБА_1 було накладено штрафи, обмеження у виїзді за кордон є крайньою мірою, яка може бути застосована до боржника.

ОСОБА_3 в судовому засіданні просив задовольнити подання, зазначивши про його обґрунтованість та невиконання рішення суду.

ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення подання, рішення суду виконується, дитина спілкується та проводить час з батьком. Також, пізніше було винесено рішення, яким встановлено інший спосіб спілкування та виховання малолітньої дитини. Крім того, виїзд дитини за кордон здійснюється за згодою батька, обмеження в праві виїзду за кордон ОСОБА_1 не впливає на виконання рішення суду та є крайньою мірою.

Вислухавши пояснення державного виконавця та сторін, дослідивши матеріали подання та додані до нього копії матеріалів виконавчого провадження, суд приходить до висновку, що воно не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантовано свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Норми Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулюють порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначають випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлюють порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Так, згідно п.5 ч.1 ст. 6 цього Закону, однією з підстав для тимчасового обмеження у праві виїзду громадянина України за кордон є ухилення ним від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов`язань.

Положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державному виконавцю надано право у процесі здійснення виконавчого провадження, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.

Судом встановлено, що на виконанні у Олександрівському ВДВС у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавчий лист № 2/336/514/2016 від 28.11.2018 р., виданий на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 15.03.2016 р. Рішенням суду визначено час спілкування та способи виховання неповнолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши для позивача ОСОБА_3 : періодичні побачення з неповнолітньою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожні першу та третю суботи, другу та четверту неділі місяця з 10.00 години до 17.00 години за місцем проживання ОСОБА_3 з правом відвідування культурних та розважальних закладів під час побачень у присутності ОСОБА_1 за її згодою.

14.12.2018 р. головним державним виконавцем Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області Куліченко О.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, ВП № 57919358.

До матеріалів справи додано акти державного виконавця від 20.04.2019 р. та від 28.04.2019 р., в яких зазначено, що боржник ОСОБА_1 не надала дитину ОСОБА_2 для побачення з батьком ОСОБА_3 , а також постанови про накладення штрафу від 22.04.2019 р. та від 03.05.2019 р. за невиконання рішення суду.

Водночас, суд вважає їх неналежним доказом того, що ОСОБА_1 свідомо ухиляється від виконання судового рішення, оскільки поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). У даному конкретному випадку факт ухилення боржника від виконання зобов`язань не знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи, протилежного суду не надано.

Крім того, винесення постанови про накладення на боржника стягнення у вигляді штрафу також не є беззаперечним доказом ухилення від виконання рішення боржником, враховуючи те, що в матеріалах провадження відсутні докази їх вручення.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу (далі - ДВС), яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження».

У судовій практиці постає питання про визначення поняття «ухилення» боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, оскільки в Законі України «Про виконавче провадження» його значення не розкрито.

Чинне законодавство не містить визначення поняття «ухилення», практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

У сучасній українській мові слово «ухилення» тлумачиться так: 1) відступати, відхилятися, вивертатися; 2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у Законі України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» та в Законі України «Про виконавче провадження», визначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв`язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов`язків, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; своєчасна явка за викликом державного виконавця, тощо.

Суд, вважає, що факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нею судовим рішенням, не доведений, оскільки не є об`єктивно наявним та з наданих суду матеріалів не вбачається. Крім того, в матеріалах справи відсутні будь-які дані, які б вказували на те, що боржник має намір та може ухилитися від виконання рішення шляхом виїзду за межі України або що рішення суду може бути невиконаним саме шляхом залишення території України боржником.

За таких підстав, в задоволенні подання державного виконавця необхідно відмовити.

Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. ст.258, 260, 441 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні подання головного державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Куліченко Олени Миколаївни про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 15 днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст ухвали складено 10 липня 2020 року.

Суддя: В.М. Світлицька