Справа №442/3341/20
Провадження №2-о/442/85/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2020 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Медведика Л.О.,

з участю секретаря Далявської Л.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Круглія Ю.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дрогобич цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участю заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України Львівської області Сервісного центру у Дрогобицькому районі про встановлення юридичного факту, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду з заявою, в якій просить постановити рішення, яким встановити факт належності йому диплому серії НОМЕР_1 , виданого Львівським середнім профтехучилищем №33 і трудової книжки серії НОМЕР_2 , виданої Львівською книжковою фабрикою «Атлас».

В обґрунтування заяви покликається на те, що навчальним закладом - Львівським середнім профтехучилищем №33, який він закінчив у 1989 році, допущена помилка в дипломі при написанні його прізвища, а саме: замість « ОСОБА_1 » вказано « ОСОБА_1 ». Того ж року він був прийнятий на роботу на Львівську книжкову фабрику «Атлас», де йому була видана трудова книжка серії НОМЕР_3 , в якій також допущено вказані полики при написанні його прізвища. Вказані помилки перешкоджають зарахувати час навчання в училищі до трудового стажу та отримати пенсію. У зв`язку з цим він змушений звернутися до суду.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задоволити. Додатково пояснив суду, що не може звернутися до навчального закладу у м. Львові за станом здоров`я, а книжкової фабрики «Атлас» уже не існує.

Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України Львівської області Сервісного центру у Дрогобицькому районі - Круглій Ю.Б., в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, оскільки вбачає в них спір про право. Попередньо представником заінтересованої особи було подано відзив на заяву про встановлення факту.

Дослідивши надані суду докази, оцінивши їх в сукупності, заслухавши учасників справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.09.1986 року по 24.06.1989 року навчався в Львівському середньому профтехучилищі №33, здобув середню освіту та 26.06.1989 року отримав диплом серії НОМЕР_1 .

Диплом серії НОМЕР_1 від 26.06.1989 року видано « ОСОБА_1 ».

Трудова книжка серії НОМЕР_2 заповнена 10.06.1989 року російською мовою та на прізвище « ОСОБА_1 » (російською мовою).

В той час, як вбачається зі свідоцтва про народження НОМЕР_4 від 15.09.1974 року заявник вказаний як « ОСОБА_1 », як і у свідоцтві про укладення шлюбу серії НОМЕР_5 від 16.05.1192 року.

Паспорт громадянина України № НОМЕР_7 від 23.03.2020 року, картка платника податків, довідка про реєстрацію місця проживання № 141 від 22.04.2020 року, довідка до акта огляду МСЕК серії 12ААБ №337754 від 17.03.2020, також містять записи про прізвище заявника як « ОСОБА_1 ».

Як вбачається з викладеного, встановлення вказаного факту породжує для заявника юридичні наслідки, оскільки дає змогу реалізувати своє право на пенсійне забезпечення.

Згідно п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Частиною 1 ст. 315 ЦПК України визначається перелік фактів, які можуть встановлюватись судом, зокрема і встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до листа ВСУ від 01.01.2012р. «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в разі, якщо установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, громадяни мають право звернутися до суду. Проте сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Згідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У відповідності до п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 12. при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

При таких обставинах суд вважає, що встановлення даного юридичного факту не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси осіб та має для заявника юридичне значення, а тому підстав для відмови у задоволенні заяви, судом не встановлено.

Разом з тим, суд звертає на те, що посилання відповідача у поданому відзиві на те, що по даній справі вбачається спір про право, а тому такий необхідно залишати без розгляду, не спрямований на орієнтування суду на правильне вирішення заяви, а містить як мінімум ознаки зловживання своїми процесуальними правами спрямованими на мінімізацію витрат Пенсійного фонду України, що прямо суперечить нормі прямої дії Конституції України щодо визначення Держави соціальною. Тобто, дії державних органів, установ повинні бути спрямовані на якнайшвидшу та якісну реалізацію громадянами своїх прав та інтересів, а не навпаки. Разом з цим непоодинокою є і продовження такої практики органами пенсійного фонду у формі подання завідомо безпідставних апеляційних скарг в подібних справах, тим більше із наперед усвідомленою неспроможністю чи небажанням сплачувати по таких судовий збір, що затягує вступ рішення суду першої інстанції в законну силу. Тому суд звертає увагу на недопустимість такої практики зі сторони ПФ в майбутньому. Попри усе наведене, така позиція призводить і до надмірної завантаженості апеляційної інстанції, та як наслідок перешкоджає доступу до правосуддя осіб, яким такий в дійсності необхідний.

У випадку відсутності належних висновків в майбутньому на описану ситуацію - суд змушений буде відповідно реагувати на неї у визначений законом спосіб.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 293, 315-319 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_6 ) задоволити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 диплому серії НОМЕР_1 , виданого Львівським середнім профтехучилищем №33 і трудової книжки серії НОМЕР_2 , виданої Львівською книжковою фабрикою «Атлас».

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.273 ЦПК України.

Суддя Медведик Л.О.