Справа № 645/6838/18
Провадження № 2/645/80/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 липня 2020 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Бабкової Т.В.,
при секретарі судових засідань - Малій О.Л.,
за участю представників позивача ОСОБА_1 - адвокатів Деркача С.А., Бочарової О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним, третя особа: ОСОБА_3 ,
Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , яка діяла на підставі довіреності від 12.11.2018 року, звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить визнати недійсним договір купівлі - продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 68,1 кв.м., посвідчений 09.11.2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Г.О.; стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 704,80 грн.
На обґрунтування позовних вимог зазначалося, що 09.11.2017 року між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі - продажу нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 68,1 кв.м. Договір було укладено в письмовій формі та посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Г.О. вартість квартири була визначена сторонами у розмірі 729 000 грн., що в еквіваленті становить 27 000 доларів США. На момент укладення договору відповідач стверджував, що квартира не перебуває під забороною, арештом, не передана в іпотеку, що до неї не ведеться судові справи, у податковій заставі не перебуває, відносно неї не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами, як юридична особа вона не використовується, треті особи прав до цього не мають, як на Україні, так і за її межами, даний договір не порушує прав малолітніх, неповнолітніх, непрацездатних осіб. Відповідно до п. 2.1 Договору, грошові кошти відповідач отримав ще до підписання договору купівлі-продажу. Однак, після підписання договору, на протязі одного місяця, позивачу стало відомо про факт накладення арешту на квартиру та фактичну відсутність можливості переєструвати особисті рахунки на ім`я позивача. При цьому, відповідач був обізнаний про факт наявності обставин, які у подальшому будуть перешкоджати використанню об`єкта нерухомості та приховав даний факт від позивача. Про вказані обставини також свідчить той факт, що відповідач придбав спірну квартиру 12.04.2017 року, особисті рахунки не переоформлював на себе, а оголошення про продаж квартири вже дав у серпні 2017 року.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 15.11.2018 року прийнято до провадження та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження.
15.05.2019 року під час судового засідання залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 .
Представники позивача ОСОБА_1 - адвокати Деркач С.А., Бочарова О.М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, у відповідність до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України, був викликаний до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням оголошення про виклик ОСОБА_2 вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився, не подав відзиву на позов.
Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин.
За наявності одночасного існування умов, передбачених положеннями ст.280 ЦПК України, суд вважав можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого не заперечували представники позивача.
Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, виходячи із наступного.
Судом встановлено, що 09.11.2017 року між ОСОБА_2 , як продавцем, та ОСОБА_1 , як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Г.О., зареєстровано в реєстрі за № 2594.
Відповідно до п. 1.2 вказаного договору, квартира належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 12.04.2017 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко Л.Л. за реєстром № 985.
П. 1.3 Договору купівлі - продажу від 09.11.2017 року передбачено, що ОСОБА_2 стверджує, що на момент укладення цього договору вказана вище квартира не перебуває під забороною, арештом, не передана в іпотеку, що до неї не ведуться судові спори, у податковій заставі не перебуває, відносно неї не укладено будь-яких договорів з відчуження чи щодо користування з іншими особами, як юридична адреса вона не використовується, треті особи прав до цього нерухомого майна не мають, як на Україні, так і за її межами. Цей договір не порушує прав малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних осіб.
Згідно п. 1.4 даного договору, відчужувана квартира оглянута ОСОБА_1 . Недоліків, які перешкоджають використанню квартири за цільовим призначенням на момент огляду не виявлено. Претензій до ОСОБА_2 щодо якісних характеристик відчужуваної квартири ОСОБА_1 не має.
Відповідно до п. 2.1 Договору купівлі - продажу від 09.11.2017 року, продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 729 000, 00 грн. - еквівалент 27 000,00 доларів США, які ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 ще до підписання цього договору.
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 12.11.2018 року, власником квартири АДРЕСА_1 , на час вирішення цивільної справи є ОСОБА_1 .
По даному кримінальному провадженню ОСОБА_3 визнана потерпілою.
З відповіді судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 19.02.2019 року вбачається, що в провадженні судді Цвірюка Д.В. перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.
Так, за положеннями статей 626-628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 655 ЦК України, визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну суму.
Обов`язковою (істотною) умовою договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна відповідно до статті 657 ЦК України є укладання його в письмовій формі, нотаріальне посвідчення та державна реєстрація.
Загальними вимогами чинності правочину згідно зі статтею 203 ЦК України є наявність вільного волевиявлення учасника правочину, яке повинно відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Виходячи із змісту статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).
За правилом частини першої статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.
Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.
Аналіз статті 230 ЦК України дає підстави для висновку, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення; тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.
Обман може виражатися: в активних діях недобросовісної сторони правочину (наприклад, повідомлення іншій стороні помилкових відомостей, надання підроблених документів тощо); у пасивних діях недобросовісної сторони правочину, яка утримується від дій, які вона повинна була зробити (зокрема умисне умовчання про обставини, що мають істотне значення тощо).
Однією із засад судочинства, регламентованих п. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів) який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
Матеріали справи свідчать, що арешт на спірну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , було накладено на підставі ухвали слідчого судді Фрунзенського районного суду м.Харкова від 13.12.2017 року, тобто після укладення між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу 09.11.2017 року, а тому твердження сторони позивача про обізнаність ОСОБА_2 про наявність кримінального провадження та ймовірність заборони розпорядження квартирою у майбутньому, приховування цих обставин від покупця ОСОБА_1 належними доказами не підтверджені і носять ознаки припущення з боку позивача. Крім того, справжня мета реалізації спірної квартири з боку ОСОБА_2 достеменно позивачеві не відома, з його боку не оспорювалося, що після придбання квартири ОСОБА_2 розпочав в ній ремонтні роботи, квартира була вільною на час її придбання, зареєстрованих осіб в ній не малося, квартира оглядалася позивачем, заборон щодо її відчуження не малося, що відповідає умовам, викладеним в п.п.1.3, 1.4 договору купівлі-продажу від 09.11.2017 року.
Таким чином, суд приходить до висновку що стороною позивача не довено, що під час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_2 умисно був введений відповідачем в оману, а тому відмовляє у задоволенні позову в повному обсязі.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України, а саме у разі відмови у позові судовий збір покладається на позивача.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 247, 263-265 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним, третя особа: ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно - телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м. Харкова.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Роз`яснити, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_9 .
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання (перебування) не відоме, останнє відоме місце проживання, зареєстроване у встановленому порядку: АДРЕСА_10 .
Третя особа - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП невідомий, зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .
Повне судове рішення складено 03.08.2020 року.
Суддя Т.В. Бабкова