Справа № 128/905/19
Провадження № 22-ц/801/1255/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 рокуСправа № 128/905/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Марчук В. С., Сопруна В. В.

Секретар: Кузьменко Б. І.

За участю: представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Говора Д. І., представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Гука Г. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами,

Рішення ухвалив суддя Антонюк В. В.

Рішення ухвалено у м. Вінниці

Повний текст рішення складено 05 листопада 2019 року,

Встановив:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами, мотивуючи свої вимоги тим, що з 20 вересня 2015 року вони із відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, у якому у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 05 листопада 2018 року у цивільній справі № 128/1595/18, яке набрало законної сили 06 грудня 2018 року, з нього стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 червня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

Проте відповідно до сімейного законодавства України право на отримання аліментів на дитину має лише той із батьків, разом з яким проживає дитина. У разі зміни цієї суттєвої обставини право на цей вид аліментів втрачається.

Під час ухвалення судом рішення про стягнення аліментів була врахована довідка МКП «ЖЕК № 6» від 22 травня 2018 року № 1795 про перелік осіб, місце проживання яких зареєстровано по АДРЕСА_1 , проте реєстрація особи за певною адресою не є підтвердженням того, що особа фактично проживає за такою адресою, а також не є доказом проживання отримувача аліментів разом з дитиною.

До січня 2019 року відповідач проживала без певного переважного місця проживання за двома адресами: у гуртожитку по АДРЕСА_2 разом із матір`ю та дітьми, та у с. Хижинці Вінницького району - разом з ним.

Починаючи з січня 2019 року відповідач переважно проживає лише в с. Хижинці, що підтверджується відповідною довідкою Хижинецької сільської ради, а дітьми опікується мати відповідача ОСОБА_5 . Відповідач час від часу навідується до дітей, але основний час, включно з нічними годинами, проводить у с. Хижинці. На сьогодні її участь у влаштуванні життя дітей нічим не відрізняється від такої ж його участі. Тому вважає, що з січня 2019 року відповідач втратила право на отримання аліментів на дітей.

Крім того, позивач зазначив, що іншим фактом, який є підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, є його тяжка хвороба, що виключає можливість його працевлаштування, і обмежує його доходи державною допомогою. Він є інвалідом ІІ групи, а тому неспроможний забезпечувати навіть себе, оскільки його дохід за 2018 рік склав 17 469 грн., що становить 1455,75 грн. в місяць, що не було враховано судом при стягненні з нього аліментів на дітей.

У зв`язку з чим просив припинити з 01 січня 2019 року стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які стягуються на підставі рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 05 листопада 2018 року у цивільній справі № 128/1595/18, та звільнити його від сплати заборгованості за аліментами в сумі, що нарахована з 01 січня 2019 року Вінницьким районним відділом ДВС ГТУЮ у Вінницькій області у виконавчому провадженні № 57921886.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2019 року позов задоволено.

Припинено з 01 січня 2019 року стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, які стягуються на підставі рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 05 листопада 2018 року у цивільній справі № 128/1595/18.

Звільнено ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами в сумі, що нарахована з 01 січня 2019 року Вінницьким районним відділом ДВС ГТУЮ у Вінницькій області у виконавчому провадженні № 57921886.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 травня 2020 року заяву відповідача ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2019 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що позивач ОСОБА_1 , який є батьком їхніх малолітніх дітей, ніякої матеріальної допомоги на їх утримання не надає, у зв`язку з чим Вінницьким районним судом Вінницької області 05 листопада 2018 року було ухвалено рішення про стягнення з нього аліментів на двох старших дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 червня 2018 року. Вона проживає і зареєстрована у кв . АДРЕСА_4 , де проживають їхні з позивачем діти, до яких він не навідується та допомоги у вихованні не надає. Вона інколи приїжджає до чоловіка у с. Хижинці, але перебуває там недовго, так як у м. Вінниці у неї малолітні діти, яких вона не може надовго залишати. Суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про те, що вона постійно проживає у с. Хижинці і зовсім не опікується своїми дітьми, у зв`язку з чим припинив стягнення з позивача аліментів на дітей, чим позбавив дітей хоч якоїсь матеріальної допомоги від батька.

Позивач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, пославшись на те, що апеляційна скарга є необґрунтованою, оскільки відповідач не надала належних, допустимих і достовірних доказів того, що в період між 01 січня та 05 листопада 2019 року вона проживала з дітьми окремо від нього. Відповідач отримувала всі судові повістки та судові рішення, які надсилались їй судом першої інстанції у с. Хижинці, і на сьогоднішній день вона продовжує проживати разом з ним.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції вважає законним і правильним, тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 з 20 вересня 2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а. с. 15).

Сторони є батьками малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 21 березня 2017 року та серії НОМЕР_2 від 12 квітня 2018 року відповідно (а. с. 19, 18).

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 05 листопада 2018 року у цивільній справі № 128/1595/18, яке набрало законної сили 09 листопада 2018 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13 червня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття (а. с. 9-11).

На виконання цього рішення 14 грудня 2018 року головним державним виконавцем Вінницького районного відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області Федоринським С. П. відкрито виконавче провадження ВП № 57921886 (а. с. 28).

Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, проведеного Вінницьким районним відділом ДВС ГТУЮ у Вінницькій області за період з 13 червня 2018 року до 01 листопада 2019 року, заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_2 станом на 01 листопада 2019 року становить 21 221,96 грн. (а. с. 90).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів, починаючи з 01 січня 2019 року, та про звільнення ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами, що нарахована за період з 01 січня 2019 року, суд першої інстанції виходив з того, що діти сторін проживають разом з матір`ю відповідача, там і зареєстровані, а відповідач з позивачем постійно проживають у іншому населеному пункті, також позивач є особою з інвалідністю ІІ групи, що є обставинами, які мають істотне значення та є підставою для задоволення позову.

Апеляційний суд не погоджується із висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч. 8 ст. 7 СК України).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини.

Згідно з частинами першою-третьою статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її отриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

За змістом ч. 1 ст. 10 СК України якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

Частиною четвертою статті 273 ЦПК України визначено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Звернувшись з позовними вимогами про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами, позивач свої вимоги обґрунтував, зокрема, тим, що починаючи з січня 2019 року відповідач - одержувач аліментів проживає разом з ним у с. Хижинці, а їхні діти проживають у м. Вінниці з матір`ю відповідача, а тому відповідач не має права на отримання від нього аліментів на дітей.

По справі встановлено, що на час ухвалення судом рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на малолітніх дітей ОСОБА_3 та Аліну діти проживали разом з матір`ю - відповідачем ОСОБА_2 , що не заперечує позивач, який у своєму позові зазначив про те, що відповідач не проживає разом з дітьми, починаючи з січня 2019 року. Тому суд обґрунтовано стягнув аліменти на дітей з батька дітей на користь матері дітей, з якою діти проживали.

Із довідки № 378 від 12 березня 2019 року, виданої Хижинецькою сільською радою Сокиринецької об`єднаної територіальної громади Вінницького району, яка видана ОСОБА_7 (не учасник справи), слідує, що він проживає у АДРЕСА_5 та до складу його сім`ї входять: брат ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_2 , яка проживає без реєстрації (а. с. 21).

Проте така довідка не підтверджує доводів позивача в тому, що відповідач не проживає разом з дітьми, починаючи з січня 2019 року, оскільки довідка не містить інформації про те, який період часу ОСОБА_2 проживає без реєстрації по АДРЕСА_5 . Крім того матеріали справи не містять доказів постійного проживання відповідача ОСОБА_2 за вказаною адресою на час ухвалення судом оскаржуваного рішення, враховуючи, що довідка видана 12 березня 2019 року, а оскаржуване заочне рішення ухвалено 05 листопада 2019 року (через тривалий проміжок часу).

Водночас згідно довідки МКП «УК «Територія комфорту» № 533 від 25 лютого 2020 року ОСОБА_2 проживає і постійно зареєстрована у АДРЕСА_6 ; у цьому житловому приміщенні проживає 5 осіб: ОСОБА_5 , 1967 року народження - власник (дата реєстрації 13 квітня 2007 року); ОСОБА_2 , 1989 року народження - дочка (дата реєстрації - ІНФОРМАЦІЯ_4 ); ОСОБА_3 , 2017 року народження - онук (дата реєстрації - ІНФОРМАЦІЯ_5 ); ОСОБА_4 , 2018 року народження - онучка (дата реєстрації - ІНФОРМАЦІЯ_4 ); ОСОБА_8 , 2019 року народження - онук (дата реєстрації - ІНФОРМАЦІЯ_6 ) (а. с. 108).

Таким чином зазначена довідка МКП «УК «Територія комфорту» свідчить про те, що малолітні діти сторін ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зареєстровані та проживають разом з матір`ю ОСОБА_2 як на час ухвалення рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на дітей, так і на час ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення у цій справі.

Позивач не заперечує, що їхні з відповідачем діти проживають за вказаною адресою, зазначивши у позовній заяві, що дітьми опікується мати відповідача ОСОБА_5 , а відповідач періодично до них навідується.

Частиною першою статті 193 СК України визначено, що влаштування дитини до закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу не припиняє стягнення аліментів на користь того з батьків, з ким до цього проживала дитина, якщо вони витрачаються за цільовим призначенням.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що аліменти на дітей витрачаються матір`ю дітей - відповідачем ОСОБА_2 не за призначенням. Крім того як свідчить розрахунок заборгованості по сплаті аліментів з червня 2018 року до березня 2019 року позивач аліменти на дітей не сплачував взагалі (а. с. 90), а нецільове використання відповідачем аліментів за вказаний період взагалі неможливе у зв`язку з неотриманням таких аліментів від позивача.

Також, обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що він є особою з інвалідністю ІІ групи, має тяжку хворобу, що виключає можливість працевлаштування, а із державної допомоги, яку він отримує, він неспроможний забезпечувати навіть себе, що не було враховано судом при стягненні аліментів.

Зі змісту рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 05 листопада 2018 року у цивільній справі № 128/1595/18, яким з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на двох дітей, вбачається, що при визначенні розміру аліментів, суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 був особою, яка мала інвалідність ІІ групи загального захворювання у період з 30 червня 2016 року до 30 червня 2018 року; медичних доказів про те, що він на час ухвалення рішення має інвалідність другої групи, він суду не надав, а тому суд врахував, що на час ухвалення рішення ОСОБА_1 є особою працездатного віку та має вживати заходів щодо офіційного працевлаштування (а. с. 9-11).

Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 079845 від 25 вересня 2018 року ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи, загальне захворювання; інвалідність встановлено на строк до 01 жовтня 2020 року та йому протипоказано помірне (значне) фізичне, динамічне і статичне навантаження, шкідливі умови праці (а. с. 14).

Згідно довідки Вінницького РУТСЗН від 06 лютого 2019 року № 350 ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні та отримує державну соціальну допомогу інвалідам ІІ групи, загальний розмір за період з січня 2018 року до грудня 2018 року склав 17 469 грн. (з січня 2018 року до листопада 2018 року включно - по 1452 грн. щомісячно; у грудні 2018 року - 1497 грн.) (а. с. 26).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сімейним законодавством передбачено необхідність регулювання сімейних відносин з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (ч. 8 ст. 7 СК України) та передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України) та рівність прав і обов`язків батьків щодо дитини (ст. 141 СК України).

З огляду на викладене та враховуючи передусім інтереси малолітніх дітей сторін, апеляційний суд не вбачає достатніх підстав для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами, а також для припинення стягнення з нього аліментів у зв`язку із тим, що він є особою з інвалідністю ІІ групи. Позивач не надав доказів наявності у нього тяжкої хвороби, яка виникла у нього вже після ухвалення судом рішення про стягнення з нього аліментів на дітей, що призвело до утворення заборгованості зі сплати аліментів. Із копії пенсійного посвідчення серії НОМЕР_3 вбачається, що таке посвідчення ОСОБА_1 видано у зв`язку з встановленням йому ІІ групи інвалідності (загальне захворювання) та призначенням у зв`язку з цим державної соціальної допомоги, починаючи з 28 березня 2011 року; в подальшому таку державну соціальну допомогу було неодноразово продовжено, останній раз з 01 липня 2018 року до 30 вересня 2020 року (а. с. 17).

Позивач, як батько малолітніх дітей, має обов`язок по їх утриманню до досягнення ними повноліття; він отримує державну соціальну допомогу у зв`язку із встановленою йому інвалідністю, тобто має регулярний дохід, з якого на виконання рішення суду про стягнення аліментів мають проводитись відрахування у максимально можливому розмірі, визначеному Законом України «Про виконавче провадження». Вимоги про часткове звільнення від сплати заборгованості за аліментами у зв`язку з отриманням ним доходу, який не дозволяє йому сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі (в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) позивач не заявив, а відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим ним відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Крім того статтею 192 СК України передбачено право платника аліментів звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів у разі зміни його матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я тощо.

За наведених обставин правові підстави для задоволення позовних ОСОБА_1 про припинення стягнення з нього аліментів на дітей і звільнення його від сплати заборгованості за аліментами із зазначених ним у позовній заяві підстав відсутні. У зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає до скасування із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд

Постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 листопада 2019 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіВ. С. Марчук
В. В. Сопрун

Повне судове рішення складено 15 липня 2020 року