У Х В А Л А

Іменем України

29 липня 2020 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі судді Клочко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Шевчук М.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву відповідача ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат - компенсацію за відрив від звичайних занять при розгляді справи, пов`язаних з розглядом справи по цивільній справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Оберемчук Леся Анатоліївна, про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Оберемчук Л.А., про визнання права власності.

У вищевказаній заяві відповідач ОСОБА_3 зазначає, що 27.09.2018р. позивачем було подано позов. Після усунення недоліків позовної заяви позивачем, 11.10.2018р. ухвалою суду відкрито провадження по вищевказаній справі. Підстава подання позову позивачем - втрата останнім документа на право власності. В обґрунтуванні позовних вимог позивачем здійснено посилання на ст. 392 ЦК України, головною передумовою для застосування якої є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. При цьому, відповідач звертає увагу, що позивачем не було надано жодних доказів щодо звернення до позивача або до приватного нотаріуса КМНО, або до архіву про видачу дублікату договору, а тому відповідач вважає, що такі дії позивача свідчать про безпідставність позову та зловживання процесуальним правом.

Відзив на позов відповідачем подано 29.11.2018р., в якому чітко розписано можливу процедуру звернення позивача до приватного нотаріуса КМНО або до архіву про видачу дубліката договору з вказівками на Порядок вчинення нотаріальних дій, затверджених Наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.01.2012р.

Після чого позивачем здійснено звернення до Київського державного нотаріального архіву для отримання дублікату договору, що підтверджується листом Київського державного нотаріального архіву від 15.06.2020р. №1767/01-21, в якому зазначено, що 02.07.2019р. позивач звернувся до архіву з заявою для отримання дублікату договору купівлі-продажу 955, 01.09.2003.

При цьому, відповідач звертає увагу, що позивачем надано вагомий перелік документів, які говорять про фактичне перебування документації на квартиру у позивача та всі можливості отримання дублікату договору в позасудовому порядку.

19.07.2019р. позивачем отримано дублікат договору купівлі-продажу,але протягом року на шести судових засіданнях позивач та його представник наполягали на задоволенні позовних вимог, маючи правовстановлюючі документи на квартиру.

Отже, судом було проведено дев`ять судових засідань: 17.12.18, 18.03.19, 13.05.19, 20.08.19, 21.10.19, 21.01.20, 16.03.20, 19.05.20 та 14.07.20, з яких на восьми судових засіданнях була відповідач, витрачаючи свій час.

Крім того, відповідач ознайомлювалась з матеріалами справи: 15.11.18, 15.03.19, 10.05.19, 14.05.19, 04.06.19, 21.10.19, 15.05.20, 26.06.20, 16.07.20; готувала та подавала процесуальні документи: відзив, заява про визнання позовної заяви безпідставною та залишення без розгляду, заява про залишення позову без розгляду, заява про визнання зловживання процесуальними правами, заява про доручення документів тощо та направлення даних документів поштовими відправленнями.

Отже, відповідач доводячи неправомірність і зловживання правами позивачем та його представником втратила свій заробіток та була відірвана від звичайних занять, а тому просить стягнути з позивача на свою користь компенсацію, що становить суму 2043,54 грн.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 підтримала заяву за викладеними в ній обставинами та просила задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти задоволення заяви.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14 липня 2020р. прийнято у позивача ОСОБА_1 відмову від позову та закрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_2 , приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Оберемчук Л.А., про визнання права власності.

17.07.2020р. відповідач ОСОБА_3 подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат - компенсацію за відрив від звичайних занять при розгляді справи, в якій остання просить стягнути з позивача ОСОБА_1 на свою користь судові витрати - компенсацію за відрив від звичайних занять при розгляді справи в розмірі 2043,54 грн.

Відповідно до ч.3 ст. 142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Отже, частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача.

Відповідно до ч.5 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно із ч.1, ч. 2, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведення огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В своїй заяві відповідач ОСОБА_3 зазначає, що доводячи неправомірність і зловживання правами позивачем та його представником, вона втратила свій заробіток та була відірвана від звичайних занять.

Враховуючи наданий відповідачем розрахунок судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача, понесені останньою витрати в розмірі 231,70грн., що пов`язані з вчиненням процесуальних дій по направленню відзиву на позовну заяву, заяви про визнання позовної заяви безпідставною та залишення позову без розгляду разом з доданими до неї доказами, клопотанням про доручення документів (копій письмових доказів) від 19.08.2019р. та від 18.10.2019р. (а.с.62-65, 108, 138, 167).

Судові витрати в розмірі 1811,84 грн. не підлягають компенсації, оскільки відсутні докази понесення таких витрат та зазначені витрати не стосуються витрат, пов`язаних з розглядом справи, в розумінні ч.3 ст. 133 ЦПК України.

З огляду на викладене заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 133, 142 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву відповідача ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат - компенсацію за відрив від звичайних занять при розгляді справи - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати, пов`язані з розглядом справи в розмірі 231,70 грн.

В іншій частині вимог заяви - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Деснянський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 30.07.2020р.

Суддя