ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4182/20 Справа № 188/1237/19 Суддя у 1-й інстанції - Курочкіна О. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Городничої В.С.

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Мамедової О.І.

розглянувши в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи, в письмовому провадженні у м. Дніпрі за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

В червні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 144194.64 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до підписаної заяви № б/н від 17.06.2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Позивач вважає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складала між ним та Банком Договір, що підтверджується його підписом у заяві.

При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, тобто договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Позивач вважає, що у зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 21.05.2019 року має заборгованість - 144194,64 грн., з яких:

0.00 грн. - заборгованість за тілом кредита;

13365,05 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита;

0.00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками;

127163.89 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання;

3665.70 грн. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн;

а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

0.00 грн. - штраф (фіксована частина).

0.00 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до п. 1.1.7.11. Договору, Договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує другу сторону про розірвання даного договору, він автоматично пролонгується на той же строк.

Пунктом 1.1.7.43. Договору сторони визнали, що дія договору закінчується в момент закриття останнього рахунку/депозиту Клієнта, відкритого в рамках Договору або підпадаючого під дію Договору, а також при закінченні використання послуг Банка, передбачених договором. За наявної у Клієнта в момент закриття останнього рахунку Клієнта непогашеної заборгованості перед Банком по Договору, в тому числі по овердрафту, а також заборгованості по сплаті комісії перед Банком, дія договору закінчується після повного погашення заборгованості.

На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав ті інтересів позивача.

Просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості та судові витрати.

Рішенням Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2020 року в задоволені позову відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач АТ КБ "ПриватБанк", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач своїм підписом висловив згоду на укладання договору шляхом підписання анкети-заяви,в якій зазначено, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг, а користуючись коштами підтвердив свою згоду з формою та умовами такого договору.

Відзиву, в порядку ст.360 ЦПК України, на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскарженого рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін, за наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 17.06.2011 року відповідачем, підписано анкету -заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в "ПриватБанку".

У анкеті-заяві позичальника від 17.06.2011 року домовленості сторін щодо строку дії кредитного договору відсутні, вид банківської послуги, що відповідає конкретним тарифам не зазначено, позначки про обраний вид кредитної картки, що повинно відповідати визначеним Тарифам характеристикам відсутні.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадкуАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до Анкети-заяви, пам`ятка клієнта, що є в заяві, це відривна частина анкети і вона залишилась у клієнта, але враховуючи, що в заяві не визначено вид банківської послуги, тобто отриманої платіжної карти, суд робить висновок, що відповідачка належним чином з умовами не ознайомлена.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 17.06. 2011 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитом .

На визначення розміру заборгованості позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, посилається на розрахунок заборгованості за договором №б/н від 17.06. 2011 року, укладеного між "ПриватБанком" та клієнтом - ОСОБА_1 , станом на 21.05.2019 року, а також посилався на витяги з Тарифів і Умов та правил надання банківських послуг в "ПриватБанку", як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), комісії та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Надані позивачем роздруківки розрахунків заборгованості відповідача належним доказом саме розрахунку бути не можуть, так як не засвідчені належним чином, крім того цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Тарифи і Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження№ 6-16цс15).

Надані позивачем додатково в якості доказів виписки рахунків та інші банківські документи не підтверджують як кредитний ліміт так і суму заборгованості.

Відповідно до основної карти НОМЕР_1 та виписки по НОМЕР_2 кредитний ліміт з 17.06.2011 по 06.07.2011 складав 10 грн., а з 07.08.2011 по 06.09.2011 взагалі був 0.00;

По НОМЕР_3 зазначено зростання заборгованості за рахунок страхових платежів по договору «страхування кредитного ліміту, на що відсутні посилання при обґрунтування позову, заборгованість по даті з 22.05.2014 року по 05.01.2019 рік становить 104064.83 грн.;

По НОМЕР_1 зазначено зростання заборгованості за рахунок списання відсотків за використання кредитного ліміту, за період з 17.06.2011 року по 01.12.2019 рік, а з 01.08.2016 року до 01.10.2019 року щомісячно 2.5 %, 2.9 %, 3.6% до 01.08.2016 року та пеня за просрочку, на що відсутні посилання при обґрунтування позову, заборгованість по даті з 17.06.2011 року по 05.01.2019 рік становить 137466.28 грн.

Тобто відповідно до наданих додатково документів станом 21.05.2019 року заборгованість по картковим рахункам:

НОМЕР_3 становить 104064.83 грн.;

НОМЕР_1 становить 137466.28 грн.,

а відповідно до позовних вимог заборгованість складає 144194.64 грн.

Крім того, відповідно до наданих додатково доказів по основній карті НОМЕР_2 згідно виписки з 01.01.1999 року по 14.12.2019 року кредитний ліміт також дорівнює 0.

В даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (17.06. 2011 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (06.09.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Розрахунок, є головним доказом при вирішенні питання про розмір заборгованості, її види та правильність нарахування заборгованості, представник не має повноважень розраховувати банківську заборгованість відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем до позову надано два розрахунки, під розрахунками зазначено «представник ПриватБанку» і підпис, але прізвище особи, що поставила підпис під розрахунком в розрахунку не зазначено, штампом чи печаткою представника не засвідчено.

Надані розрахунки не є оригінальними, оскільки розрахунок здійснюється банком по відповідній програмі в електронному варіанті, тож роздруківка вже є копією і повинна бути посвідчена відповідною особою з зазначенням її прізвища.

Відповідно до п.69 Постанови Правління НБУ №97 від 18.07.2019 року «Про затвердження Положення про організацію процесу управління проблемними активами в банках України» банк забезпечує автоматичний розрахунок кількісних ІРП, які базуються на внутрішніх даних банку щонайменше щодо класу та кількості днів прострочення боржником/контрагентом погашення боргу.

Позивач не використав своє право на надання суду належних письмових доказів , та не довів суду розмір боргу, який рахується за відповідачем у зв`язку з отриманням кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом .

Враховуючи вище зазначене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у позові, оскільки витяг з Умов та правил надання банківських послуг не є частиною кредитного договору №б/н, укладеного між сторонами 17.06. 2011 року, шляхом підписання заяви-анкети, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

А тому доводи апеляційної скарги про те, що відповідач своїм підписом висловив згоду на укладання договору шляхом підписання анкети-заяви,в якій зазначено, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг, а користуючись коштами підтвердив свою згоду з формою та умовами такого договору не заслуговують на увагу та спростовуються змістом рішення суду першої інстанції.

Під час розгляду справи судом першої інстанції порушень норм матеріального або процесуального права не відбулось, а отже, відсутні передбачені ст. 376 ЦПК України підстави для скасування оскарженого судового рішення, а тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційна скарга Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" - залишити без задоволення.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 13 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

О.В. Лаченкова