Справа № 496/3973/19
Провадження № 2/496/618/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2020 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Пендюри Л.О.

за участю секретаря Богдан Ю.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Біляївський Міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), про зняття арешту,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, уточнивши який, просить скасувати арешт, на майно її батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та заборону на його відчуження, накладені постановою Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Свої вимоги мотивує тим, що вона є спадкоємцем її батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, спадщину після смерті останнього вона оформити не має можливості через наявність арешту, накладеного на все належне спадкодавцю майно та заборону на його відчуження. Зазначений арешт був накладений постановою Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області № 3491793 від 03.03.2014 року по виконавчому провадженню № 3491793, яке було відкрито на підставі виконавчого листа № 2-415, виданого 28.02.2007 року Біляївським районним судом Одеської області щодо стягнення з її батька ОСОБА_3 аліментів на користь її матері - ОСОБА_2 на утримання дітей. На даний час вказаний виконавчий лист на виконанні у відділі ДВС не перебуває, так як був повернутий її матері на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (чинній на момент повернення виконавчого листа) - за заявою стягувача. На даний час вона не може оформити право на спадщину, яка відкрилася після смерті її померлого батька ОСОБА_3 , оскільки не знято арешт, накладений державним виконавцем, у зв`язку з чим вона звернулася із вказаним позовом до суду.

Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву, в якій зазначила, що на позовних вимогах наполягає, просить розглянути справу без її участі.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, але подала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розглянути справу без її участі.

Представник третьої особи - Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився.

Приймаючи до уваги заяви сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 15.03.2001 року Великодальницькою сільською радою Біляївського району Одеської області та свідоцтва про зміну прізвища серії НОМЕР_2 , виданого 15.08.2017 року Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області батьками позивачки є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с.9,11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки - ОСОБА_3 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 , видане 05.03.2019 року Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с. 12).

Після його смерті відкрилася спадщина належне майно батька позивачки.

29.05.2019 року позивачка, як спадкоємець за законом першої черги звернулася до Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.36).

Позивачка зазначає, 02.09.2019 року їй було повідомлено про те, що свідоцтво про право на спадщину їй не може бути видано, оскільки на майно її померлого батька постановою Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області № 3491793 від 03.03.2014 року було накладено арешт із забороною на його відчуження.

Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно батька позивачки - ОСОБА_3 зареєстровано обтяження у виді арешту, реєстраційний номер обтяження 5000912, дата реєстрації 17.03.2014 року, вчинений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії № 3491793 від 03.03.2014 року, виданої ВДВС Біляївського МРУЮ в Одеській області (а.с. 37).

З листа Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) № 19571/30 від 14.07.2020 року вбачається, що на примусовому виконанні у відділі знаходилося виконавче провадження № 3491793, яке було відкрито на підставі виконавчого листа № 2-415, виданого 28.02.2007 року Біляївським районним судом Одеської області про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку на утримання дитини. 13.03.2007 року винесено постанову про відкриття вказаного виконавчого провадження, а 09.04.2014 року за заявою стягувача - ОСОБА_2 винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення постанови). Повторно на виконання до відділу ДВС даний виконавчий документ не надходив.

Згідно витягу наданого Біляївським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса) від 14.07.2020 року виконавче провадження № 3491793 яке було відкрито на підставі виконавчого листа № 2-415, виданого 28.02.2007 року Біляївським районним судом Одеської області про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку на утримання дитини - завершено.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом, чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 316, ст. 317, ч. 1 ст. 319, ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, використання та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливає місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як визначено у ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Нормою статті 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 р., закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Правовий режим власності, відповідно до ст. 92 Конституції України визначається виключно законами України.

Аналіз правових норм дає підстави для висновку, що право власності проявляється у правомочностях власника, обмеження яких можливо виключно на підставі закону.

Ч. 1 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинна на час завершення виконавчого провадження) передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ч. 2 вказаної статті, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Аналогічні положення закріплені у ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 року - у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно частини 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» » (в редакції, яка була чинна на час накладення арешту на майно) особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За змістом роз`яснень, які містяться в п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», зазначено, що у випадку, якщо позивач є власником спірного майна, то вирішується вимога про зняття арешту з майна.

В правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 658/715/16-ц, було зазначено, що інші особи, які є власниками (володільцями) майна, і які вважають, що майно на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до п. 9 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року № 5, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу; при цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета; інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Наявність арешту майна перешкоджає позивачці реалізувати своє право на спадщину після смерті спадкодавця.

Отже, позивачка ОСОБА_1 , яка не була стороною виконавчого провадження, по якому було накладено арешт на майно боржника, вправі звернутися до суду з позовом про скасування арешту, оскільки у даному випадку існує спір про право, так як прийнявши спадщину, вона позбавлена можливості оформити свої спадкові права на майно, виходячи з чого позовні вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, суд вважає, що необхідно скасувати арешт накладений на майно батька позивачки, ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладений постановою Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області № 3491793 від 03.03.2014 року в межах виконавчого провадження № 3491793, яке було відкрито на підставі виконавчого листа № 2-415, виданого 28.02.2007 року Біляївським районним судом Одеської області про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку на утримання дитини та завершено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження (в редакції закону чинній на момент завершення провадження).

Керуючись ст. ст. 16, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 12, 13, 81, 259, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Біляївський Міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Одеса), про зняття арешту - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений на майно ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , постановою Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області № 3491793 від 03.03.2014 року по виконавчому провадженні № 3491793, яке було відкрито на підставі виконавчого листа № 2-415, виданого 28.02.2007 року Біляївським районним судом Одеської області про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку на утримання дитини.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його отримання.

Суддя Л.О. Пендюра