ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1213/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Заставенко М.О.,

за участю

секретаря судового засідання Долі М.А.,

представника позивача Гарницького П.П. ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення, вселення та визначення порядку користування квартирою,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_3 , в особі адвоката Гарницького П.П., звернувся в Дарницький районний суд м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , в якій просив суд усунути йому перешкоди у володінні та користуванні квартирою АДРЕСА_1 , шляхом виселення з даної квартири ОСОБА_5 без надання йому іншого житлового приміщення; вселити ОСОБА_3 у вказану квартиру, встановити порядок користування квартирою та зобов"язати відповідачів не чинити йому перешкод у користуванні квартирою.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що у період перебування у шлюбі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за спільні кошти придбали квартиру АДРЕСА_1 . Постановою Київського апеляційного суду від 06.02.2019 року за ОСОБА_3 в порядку поділу спільного сумісного майна визнано право власності на 1/2 частину вказаної квартири. У спірній квартирі, окрім колишньої дружини та дітей, також проживає співмешканець дружини, який проживає в ній незаконно, так як не отримував згоди позивача на його вселення до квартири. Відповідачі перешкоджають позивачу у вільному володінні та розпорядженні своїм майном, не впускають позивача до квартири, погрожуючи викинути речі позивача та поміняти замки на дверях. У зв"язку із зазначеними обставинами позивач просив суд вселити його до квартири, виселити ОСОБА_5 , та встановити порядок користування квартирою, а також зобов"язати відповідачів не чинити йому перешкод у користуванні квартирою.

Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 17.09.2019 року відкрито провадження за вказаною позовною заявою, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.

06.02.2020 року відповідачем ОСОБА_4 до суду подано відзив на позовну заяву, в якому вона просила закрити провадження у справі за відсутності предмету спору, оскільки ухвалою Верховного Суду від 12.03.2019 року зупинено виконання рішення Київського апеляційного суду від 06.02.2019 року.

Ухвалою суду від 22.04.2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги пдітримав та проси їх задовольнити посилаючись на те, що після розірвання шлюбу відповідач змінила замки у квартирі та не пускає позивача до неї. Він буває у квартирі тоді, коли відсутня відповідачка, та його пускають діти, які і повідомити про проживання у квартирі співмешканця. Особисті речі позивача залишилися у квартирі та колишньою дружиною йому не повернуті.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні заявлені позовні вимоги не визнав, підтвердив, що в квартирі проживає відповідачка разом з дітьми, щодо проживання інших осіб йому не відомо. Зазначив що позивачем не надано доказів перешкоджання йому у користуванні квартирою, замки у квартирі не змінювалися.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про слухання справи у суді обізнаний, про що свідчать поштові повідомлення про отримання ним копії позовної заяви з додатками, ухвали про відкриття провадження та про виклик у підготовче засідання (а. с. 30, 43), однак про причини неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.07.1999 , що підтверджується копією сторінки паспорта позивача щодо сімейного стану (а. с. 6).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25.07.2016 року шлюб між ними було розірвано. Вказана обставина встановлена у постанові Київського апеляційного суду від 06.02.2019 року та не потребує доказування в силу ст. 82 ЦПК України.

30.09.2013 року ОСОБА_4 у власність була придбана квартира АДРЕСА_1 , що підтверджуєтсья витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та свідоцтва про право власності (а. с. 11, 12).

Постановою Київського апеляційного суду від 06.02.2019 року у справі № 753/19181/17 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (а. с. 13 - 17).

Постановою Верховного Суду від 17.06.2020 року постанову Київського апеляційного суду від 06.02.2019 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 50 000 грн. витрат на правничу допомогу змінено, зменшено їх до 5 000 грн. В іншій частині постанову залишено без змін.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності .

Проаналізувавши надані позивачем письмові докази, суд вважає, що позивачем та його представником не доведено порушення відповідачами права позивача щодо користування квартирою, оскільки жодного доказу того, що ОСОБА_4 змінила замки до квартири та разом з ОСОБА_5 будь-яким чином перешкоджає проживати позивачеві в квартирі, суду не надано.

Із врахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про не обґрунтованість позову та про те, що обставини, викладені в ньому, не знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, а тому він не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 76-81, 89, 133, 141, 259, 274-279, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення, вселення та визначення порядку користування квартирою - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: М.О. Заставенко

Повний текст рішення виготовлено 16.07.2020 року.