ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2053/20 Справа № 187/1094/17 Головуючий у першій інстанції: Караул О.А. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,

при секретарі Догоновій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2018 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс" до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИЛА:

10 жовтня 2017 року ТОВ "УЛФ-Фінанс" звернулось до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 30 вересня 2014 року між ТОВ ''Український лізинговий фонд'' та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено Договір фінансового лізингу №3197-02/09/14-Н від 30 вересня 2014 року до Генерального договору фінансового лізингу №3197 від 23 вересня 2014 року. Відповідно до умов Генерального договору своє зобов`язання лізингодавець своєчасно, належним чином та в повному обсязі виконав, зокрема, придбав предмет лізингу - автомобіль SSANG YONG Rexton, 2014 року випуску та передав його у користування відповідачу. 17 березня 2017 року відповідно до Договору про відступлення права вимоги №1 від 17.03.2016 ТОВ ''УЛФ-ФІНАНС'' набуло всі права та обов`язки ТОВ ''Український лізинговий фонд'' за Договором фінансового лізингу №3197-02/09/14-Н від 30.09.2014 року до Генерального договору фінансового лізингу №3197 від 23.09.2014, зокрема набув право вимагати виконання відповідачем на свою користь зобов`язань за вищезазначеними договорами фінансового лізингу. Також позивачу передалось право власності на транспортні засоби, які є предметами лізингу. Таким чином, ТОВ ''УЛФ-ФІНАНС'' є лізингодавцем за Договором фінансового лізингу №3197-02/09/14-Н від 30.09.2014 року до Генерального договору фінансового лізингу №3197 від 23.09.2014 року. Відповідач оплатив авансовий платіж та сплачував лізингові платежі своєчасно та в повному обсязі, але згодом почав порушувати платіжну дисципліну по сплаті лізингових платежів, у зв`язку з чим лізингодавець неодноразово направляв листи з вимогою усунути порушення. З 03 травня 2016 року відповідач взагалі припинив виконувати зобов`язання по оплаті платежів, продовжуючи незаконно експлуатувати предмет лізингу на безоплатній основі до теперішнього часу. З метою врегулювання спору лізингодавцем на адресу відповідача було направлено лист-вимогу від 30.06.2016 року щодо сплати заборгованості, проте останнім було проігноровано всі спроби лізингодавця та не задоволено його законних вимог. Таким чином, лізингодавцем було направлене відповідачу повідомлення про відмову (розірвання) від Договору фінансового лізингу, на підставі ст. 7 Закону України ''Про фінансовий лізинг'' та п.11.4 Генерального Договору фінансового лізингу. Підставою для розірвання Договору та вимоги повернути предмет лізингу стала заборгованість зі сплати лізингових платежів у розмірі 312079, 91 грн., що підтверджується Актом звіряння взаємних розрахунків. Відповідно до умов Генерального Договору, в повідомленні лізингодавець зобов`язав лізингоодержувача повернути предмет лізингу та всі належні документи і приналежності протягом 7 днів. Відповідач отримав 05.01.2017 таке повідомлення, однак вимога про повернення не була виконана відповідачем добровільно. Тому позивач просив витребувати з незаконного володіння у відповідача та передати позивачу предмет лізингу, а саме автомобіль SSANG YONG Rexton, 2014 року випуску; шасі/кузова НОМЕР_5/НОМЕР_6 ; двигун № НОМЕР_2 , реєстраційний № НОМЕР_3 .

Заочним рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2018 року позов задоволено. Вирішено вилучити у ОСОБА_1 предмет лізингу автомобіль SSANG YONG Rexton, 2014 року випуску; шасі/кузова НОМЕР_5 / НОМЕР_6 ; двигун № НОМЕР_2 , реєстраційний № НОМЕР_3 та передати його ТОВ ''УЛФ-ФІНАНС''. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ ''УЛФ-Фінанс'' витрати зі сплати судового збору в розмірі 6703 (шість тисяч сімсот три) грн. 50 коп. (а.с. 179-183 т.1).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог (а.с. 226-228 т.1). Апелянт зазначає, що провадження у даній справі відкрито з порушенням територіальної підсудності.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення їм судових повісток, які долучені до матеріалів справи. Від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшло клопотання від 30.06.2020 року про розгляд справи без участі апелянта і його представника.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення та направлення справи на розгляд за встановленою підсудністю - до Богунського районного суду м. Житомира, виходячи з наступного.

Згідно ст. 109 ЦПК України, в редакції, що діяла по 14.12.2017 року, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Крім того, за положеннями ч. 9 ст. 110 ЦПК України, в редакції, що діяла по 14.12.2017 року, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Частинами 1, 2 статті 27 ЦПК України, в редакції, що діє з 15.12.2017 року, встановлено, що позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 27.10.2017 року, наданих на запит суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 був зареєстрованим по АДРЕСА_1 . В подальшому з 03.08.2016 року був знятий з реєстрації за адресою по АДРЕСА_2 (а.с. 52 т.1).

Згідно копії паспорту ОСОБА_1 серії НОМЕР_4 , виданого Петриківським РС ГУ ДМС України в Дніпропетровській області 01.04.2016 року, його місце проживання з 08.06.2017 року зареєстроване по АДРЕСА_3.

Отже, на час пред"явлення даного позову (10.10.2017 року, що підтверджується відбитком поштового штемпелю на відповідному конверті (а.с. 46 т. 1)) відповідач був зареєстрований у якості такого, що проживає по АДРЕСА_3, де зареєстрований і до цього часу, що підтверджується копією паспорта відповідача.

Частиною 1 ст. 378 ЦПК України (в редакції, що діє з 15.12.2017 року) передбачено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Згідно ч. 2 ст. 378 ЦПК України (в редакції, що діє з 15.12.2017 року) справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

У підпункті 9 пункту 1 Перехідних положень ЦПК України (в редакції, що діє з 15.12.2017 року) закріплено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій,провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дослідивши матеріали даної цивільної справи, колегія дійшла висновку, що апелянт (відповідач) ОСОБА_1 при розгляді справи судом першої інстанції заявляв про непідсудність справи Петриківському районному суду Дніпропетровської області, у заяві про перегляд заочного рішення вказав місце свого проживання та реєстрації по АДРЕСА_3 , також надав районному суду копію свого паспорту (а.с. 94, 105 т.1).

Крім того, колегія приймає до уваги доводи апелянта, що він не був належним чином повідомлений про слухання справи судом першої інстанції попри те, що він (апелянт) повідомляв місцевому суду про адресу свого проживання та реєстрації у м. Житомирі; матеріалами справи такі твердження відповідача не спростовані.

Враховуючи викладене, зміст апеляційної скарги; встановивши, що на час пред"явлення позову у даній справі 10 жовтня 2017 року відповідач був зареєстрований по АДРЕСА_3 , колегія дійшла висновку про наявність підстав для застосування положення ч. 1 ст. 378 ЦПК України (в редакції, що діє з 15.12.2017 року), скасування оскаржуваного заочного рішення суду першої інстанції, яке прийнято з порушенням правил територіальної юрисдикції, та направлення справи на розгляд за встановленою законом підсудністю до Богунського районного суду м. Житомира, за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача по АДРЕСА_3.

Колегія звертає увагу, що, на час відкриття провадження у справі 07 листопада 2017 року, місцевий суд виходив з останнього відомого місця проживання ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 , що не відноситься до територіальної підсудності Петриківського районного суду Дніпропетровської області.

Отже, колегія приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного заочного рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю до Богунського районного суду м.Житомира.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 378, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Заочне рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2018 року - скасувати.

Справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УЛФ-Фінанс" до ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння - направити на розгляд за встановленою законом підсудністю до Богунського районного суду м.Житомира.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий

Судді