Справа № 362/5936/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1059/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Медведєв К.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 року Київським апеляційним судом в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Оніщука М.І., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Кибукевич О.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2015 року, ухвалене у складі судді Медведєва К.В., у справі № 362/5936/14-ц за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Виконавчий комітет Козинської селищної ради Київської області, про визнання недієздатним та призначення опікуна,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання недієздатним свого батька ОСОБА_3 . Зазначав, що ОСОБА_3 не здатний усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_3 , неодноразово отримував нові паспорти, що підтверджується довідкою Голосіївського РУ ГУ МВС України в м. Києві, при цьому, він припускає, що паспорти у ОСОБА_3 викрадались для вчинення різних правочинів. Розпочинаючи з літа 2003 року ОСОБА_3 неодноразово підписував договори поручительства, при цьому він не пам`ятає в якому банку та де він їх підписував. З урахуванням викладеного ОСОБА_1 просив визнати недієздатним ОСОБА_3 з вересня 2003 року, встановити опіку над ним та призначити опікуном ОСОБА_2 .

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2015 року заяву ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3 недієздатним залишено без розгляду в частині періоду з вересня 2003 року по 11 лютого 2015 року.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2015 року заяву ОСОБА_1 про визнання недієздатним та призначення опікуна задоволено частково. Визнано ОСОБА_3 недієздатним з 11 лютого 2015 року. В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2015 року та рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2015 року, ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 оскаржили їх в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2015 року ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 просили рішення суду першої інстанції змінити та задовольнити заяву в повному обсязі, визнавши ОСОБА_3 недієздатним з вересня 2003 року. Посилаються на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права. Вважають, що ними було надано достатньо документів, які безпосередньо свідчать про недієздатність ОСОБА_3 саме з вересня 2003 року. Суд формально оцінив надані ними докази та обставини справи, що стало причиною ухвалення частково незаконного рішення. Звертають увагу на те, що з висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_3 станом на вересень 2003 року страждав і страждає на психічні розлади та розлади поведінки внаслідок вживання алкоголю - синдром залежності від алкоголю. В теперішній час він страждає також на органічні розлади у вигляді деменції і не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Разом з тим, судом не були отримані роз`яснення експертів щодо дослідження в частині усвідомлення ОСОБА_3 своїх дій та можливості керувати ними, починаючи з вересня 2003 року, а не лише станом на момент засідання експертної комісії, що свідчить про необґрунтованість рішення.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 16 листопада 2015 року скасовано ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2015 року, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду справи в частині вимог ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3 недієздатним в період з вересня 2003 року по 11 лютого 2015 року.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2016 року заяву ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3 недієздатним залишено без розгляду в частині періоду з вересня 2003 року по 11 лютого 2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 29 серпня 2016 року скасовано ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13 квітня 2016 року, справу передано для продовження розгляду до суду першої інстанції в частині залишення без розгляду вимог ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3 недієздатним в період з вересня 2003 року по 11 лютого 2015 року.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 05 вересня 2016 року зупинено провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3 недієздатним та призначення опікуна за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2015 року до закінчення розгляду Васильківським міськрайонним судом Київської області вимог ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3 недієздатним в період з вересня 2003 року по 11 лютого 2015 року на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_3 , виконавчий комітет Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_4 , про визнання особи недієздатною залишено без розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року поновлено провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3 недієздатним та призначення опікуна за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2015 року, призначено справу до розгляду.

Постановою Київського апеляційного суду від 04 лютого 2020 року ухвалу Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2019 року скасовано, справу за заявою ОСОБА_1 в частині визнання ОСОБА_3 недієздатним за період з вересня 2003 року по 11 лютого 2015 року направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судове засідання учасники справи не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 26 липня 1988 року (том 1, а. с. 4).

Відповідно до довідки № 199 від 08 грудня 2014 року ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні в Київському обласному наркологічному диспансері з 28 листопада 2014 року (том 1, а. с. 7).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 23 січня 2015 року у справі було призначено судово-психіатричну експертизу (том 1, а. с. 44).

Згідно з акту амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 44ц за результатами засідання 11 лютого 2015 року прийнято рішення, що ОСОБА_3 страждав станом на вересень 2003 року і страждає в теперішній час на психічні розлади поведінки внаслідок вживання алкоголю - синдром залежності від алкоголю. В теперішній час ОСОБА_3 страждає також на органічні розлади у вигляді деменції і не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (том 1, а. с. 47-49).

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку прочасткове задоволення заяви ОСОБА_1 , та визнав ОСОБА_3 недієздатним з 11 лютого 2015 року.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції у повному обсязі.

Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Відповідно до ст. ст. 239, 240 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

Справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника та представника органу опіки та піклування. Питання про виклик фізичної особи, щодо якої розглядається справа про визнання її недієздатною, вирішується в кожному випадку судом з урахуванням стану її здоров`я.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун.

Статтею 55 ЦК України визначено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Так само в ст. 241 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, встановлено, що суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.

Як було встановлено за результатами судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_3 страждав станом на вересень 2003 року і страждає в теперішній час на психічні розлади поведінки внаслідок вживання алкоголю - синдром залежності від алкоголю. В теперішній час ОСОБА_3 страждає також на органічні розлади у вигляді деменції і не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (том 1, а. с. 47-49).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання ОСОБА_3 недієздатним.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , оскільки вони стосуються визнання ОСОБА_3 недієздатним за минулий період, а саме, з вересня 2003 року. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою суду першої інстанції було залишено заяву про визнання недієздатним ОСОБА_3 з вересня 2003 року без розгляду, така ухвала була скасована апеляційним судом, справа передана для продовження розгляду в цій частині до суду першої інстанції. Тобто, розгляд вимог ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3 недієздатним за період з вересня 2003 року по 11 лютого 2015 року здійснюється окремо.

Визнання ОСОБА_3 недієздатним за минулий період не було предметом розгляду суду першої інстанції.

Разом з тим, визнавши недієздатним ОСОБА_3 , суд першої інстанції, дійшов помилкового висновку про відмову в задоволені вимог заяви про встановлення опіки над ОСОБА_3 .

При цьому, суд виходив з того, що до суду не надходило подання органу опіки та піклування про призначення опікуна, не надано суду такого подання і учасниками справи.

Разом з тим, відповідно до змісту ст. ст. 41, 55, 60 ЦК України встановлення судом опіки є обов`язковим при наявності підстав для визнання особи недієздатною. Суд не може визнати особу недієздатною та не вирішити питання про призначення опікуна.

В порушення вище вказаних норм Закону, суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_3 недієздатним з 11 лютого 2015 року, не встановив над ним опіку та не призначив опікуна.

Згідно зі ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.

Відповідно до ст. 65 ЦК України до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування.

Враховуючи відсутність подання органу опіки та піклування про призначення опікуна, колегія суддів вважає за можливе покласти обов`язки з опіки над ОСОБА_3 на Виконавчий комітет Козинської селищної ради.

Колегія суддів звертає увагу на те, що за поданням органу опіки та піклування суд вправі призначити іншого опікуна, про що постановляє ухвалу.

Таким чином, рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2015 року в частині вирішення вимог заяви ОСОБА_1 про призначення опікуна підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2015 року в частині вирішення вимог заяви ОСОБА_1 про призначення опікуна змінити.

Покласти обов`язки з опіки над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,на Виконавчий комітет Козинської селищної ради.

В іншій частині рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 квітня 2015 року залишити без змін.

Дані про учасників справи:

ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , будинок без номера.

Виконавчий комітет Козинської селищної ради місце знаходження: 08711, Київська обл., Обухівський районн, с. Козин, вул. Партизанська, 2, .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 20 липня 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді