Справа № 466/7565/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2020 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі:

головуючої судді ЛУЦІВ-ШУМСЬКОЇ Н.Л.

секретар БАЛКОВИЙ Н.Д.

за участю

представника позивача ОСОБА_1 В.М ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) до Підприємства об`єднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» (м.Львів, вул.Торф`яна, 4) про визнання протиправним звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 18.09.2019р. звернувся в суд з позовом до Підприємства об`єднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих», в якому просить суд визнати протиправним його звільнення з посади директора комерційного Підприємства об`єднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» та поновити його на займаній посаді, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити йому заробітну плату за липень 2019р. та стягнути з відповідача на його користь 100000грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначає, що з05.02.2019р. працював у ПОГ Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» на посаді директора комерційного.

20.08.2019р. вранці він подав директору підприємства заяву на відпустку з 27.08.2019р., яку директор порвав. Після цього він повторно написав аналогічну заяву, яка зареєстрував у відділі кадрів. Після цього у нього погіршилося здоров`я, він викликав швидку допомогу і був госпіталізований у лікарню. Перебував на стаціонарному лікуванні до 28.08.2019р. включно. 29.08.2019р. отримав поштою наказ від 20.08.2019р. за № 25-к про своє звільнення з роботи на підставі п.1.1.ст.41 КЗпП. Звільнення вважає незаконним, оскільки ніколи не обіймав посаду керівника підприємства і керівництво підприємством не входило до його обов`язків; не міг впливати на розмір та строки виплати зарплати, незрозумілим є покликання в наказі на те, що цей факт мав місце 22.07.2019р., звільнення відбулося в період його перебування на листку непрацездатності.

Також зазначає, що 20.08.2019р. розмови з директором підприємства про його звільнення не було. Ніхто йому наказу про звільнення з роботи не зачитував, хто і чому зробив запис про його ніби то відмову від підпису про ознайомлення з наказом невідомо.

Крім того, зазначає, що з невідомих причин він не був табельовангий за липень 2019р. і йому не нарахована та не виплачена заробітна плата за цей місяць, хоча він справно ходив на роботу.

Позивач вказує, що є інвалідом 1-ї групи по зору. Йому важко знайти іншу роботу. Неправомірним звільненням з роботи його та його сім`ю позбавлено засобів до існування, він не міг отримувати допомогу по безробіттю, оскільки звільнений з роботи за ст.41 КЗпП. Незаконне звільнення з роботи завдало йому сильних душевних страждань, погіршилося його здоров`я. Завдану моральну шкоду оцінює у 100 000грн.

Для захисту своїх прав він змушений був звертатися за правничою допомогою до адвоката, нести додаткові витрати на її оплату.

07.10.2019р. до суду відповідачем подано відзив на позов. У ньому відповідач зазначає, що звільнення ОСОБА_4 з роботи відбулося 20.08.2019р. о 9год.30хв., про що був виданий відповідний наказ. З цим наказом ОСОБА_4 ознайомлюватися відмовився, про що складено акт. Копія наказу про звільнення була направлена йому поштою.

З ОСОБА_4 був проведений повний розрахунок. За липень 2019р. ОСОБА_4 не був табельований, оскільки він відмовлявся виконувати свої посадові обов`язки. Тому заробітна плата йому не нарахована за цей місяць.

Звільнення ОСОБА_4 з роботи відбулося у зв`язку з тим, що він організовував блокування роботи підприємства в період з 01 липня 2019р., яке полягало у не допуску на територію підприємства новопризначеного директора підприємства ОСОБА_5 , юрисконсульта, в.о. головного бухгалтера, головного інженера, секретаря. За фактами блокування роботі підприємства внесені відомості до ЄРДР, проводиться досудове розслідування.

Внаслідок організації ОСОБА_4 блокування роботи адміністрації підприємства виникла заборгованість по заробітній платі , а також заробітна плата виплачувала у розмірі меншому, ніж передбачено законом.

25.10.2019р. представником позивача подано відповідь на відзив, у якій зазначено, що 20.08.2019р. ОСОБА_4 про звільнення з роботи ніхто не повідомляв. У липні 2019р. ОСОБА_4 кожного дня був присутній на робочому місці та виконував свої посадові обов`язки. Неправдивим є покликання відповідача на те, що ОСОБА_4 організував блокування роботи адміністрації підприємства. Мала місце незгода трудового колективу з призначенням ОСОБА_5 на посаду директора підприємства, яку проявляв кожен працівник з власної ініціативи. ОСОБА_4 не мав жодного відношення до нарахування та виплати заробітної прали працівникам підприємства, це не входило в його посадові обов`язки.

26.12.2019р. представником відповідача надано письмові відповіді по наставлені позивачем запитання в порядку ст.93 ЦПК України.

12.02.2020р. представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, у яких вказано, що саме 22.07.2019р. адміністрації підприємства стало відомо про те, що ОСОБА_4 є організатором блокування роботи підприємства, встановлено вину позивача в одноразовому грубому порушенні трудового законодавства, що привело до заборгованості по заробітній платі.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Просили суд задовольнити позов.

Представник відповідача проти позову заперечив повністю. Просив суд відмовити у його задоволенні.

Заслухавши доводи та заперечення сторін, показання свідків, дослідивши надані суду докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких мотивів.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 з 05.02.2019р. був прийнятий на роботу на Підприємство об`єднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» на посаду директора комерційного.

Наказом директора Підприємства об`єднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» від 20.08.2019рю. за №25-к ОСОБА_4 звільнений із займаної посади директора комерційного ПОГ «Львівське УВП УТОС» на підставі статті 41 пункту 1.1. Кодексу законів про працю України з 20 серпня 2019 року.

У тексті наказу зазначено, що звільнення відбулося у зв`язку із вчиненням Директором комерційним ОСОБА_4 винних дій як керівника підприємства, установи , організації внаслідок чого заробітна плата виплачувалася несвоєчасно і в розмірах нижчих від установленого законом розміру мінімальної заробітної плати. Даний факт мав місце 22 липня 2019 року.

Згідно ст.5-1 КЗпП держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України:…правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до ст.41 КЗпП України, яка передбачає додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов, крім підстав, передбачених ст.40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках: - 1-1) винних дій керівника підприємства, установи, організації, внаслідок чого заробітна плата виплачувалася несвоєчасно або в розмірах, нижчих від установленого законом розміру мінімальної заробітної плати;

Отже, звільнення позивача ОСОБА_4 з роботи відбулося саме з цієї підстави.

Для звільнення на підставі п.1-1 ч.1 ст.41 КЗпП України необхідна наявність двох : особа повинна займати посаду керівника підприємства, установи, організації та у встановленому законом порядку повинна бути встановлена вина цієї особи у несвоєчасній виплаті заробітної плати або у виплаті такої в розмірах, нижчих від установленого законом розміру мінімальної заробітної плати. Відсутність хоча б однієї з цих умов, свідчить про відсутність підстав для звільнення з роботи за цією статтею.

Як уже зазначено судом, ОСОБА_4 обіймав посаду директора комерційного ПОГ «Львівське УВП УТОС».

Відповідно до Статуту Підприємства об`єднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих», затвердженого в 2017р., керівництво діяльність підприємства здійснює директор, який діє за принципом одноосібного керування та на основі поєднання прав та інтересів УТОС і трудового колективу (п.4.2).

За пунктом 4.3 Статуту директор Підприємства несе відповідальність за діяльність підприємства.

Таким чином, ОСОБА_4 , як директор комерційний, не є керівником ПОГ «Львівське УВП УТОС».

Крім того, винуватість ОСОБА_4 виплаті заробітної плати несвоєчасно і в розмірах, нижчих від установленого законом розміру мінімальної заробітної плати, не встановлена ні в порядку адміністративного, ні в порядку кримінального судочинства.

Відтак, звільнення ОСОБА_4 із займаної посади директора комерційного ПОГ «Львівське УВП УТОС» на підставі статті 41 пункту 1.1. Кодексу законів про працю України з 20 серпня 2019 року було проведено без жодних правових підстав і є незаконним. ОСОБА_4 підлягає поновленню на займаній посаді.

Крім того, при розгляді судом даної справи було встановлено і недотримання самого порядку застосування дисциплінарного стягнення, яким є звільнення з роботи.

Так ст.149 КЗпП України зобов`язує власника або уповноважений ним орган до застосування дисциплінарного стягнення зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Проте, відповідачем не надано суду доказів дотримання цієї вимоги.

Не надано суду і доказів повідомлення позивача під розписку про оскаржуваний наказ, про його відмову від підпису про ознайомлення. Показання свідків зі сторони відповідача про оголошення позивачеві наказу про звільнення і його відмову від підпису про ознайомлення з цим наказом, за відсутності відповідних актів, не можуть вважатися допустимими.

Судом допитані свідки як зі сторони позивача, так і зі сторони відповідача, оглянуті аудіо і відеозаписи. Проте, ці докази значення для висновків суду про незаконність звільнення позивача з роботи не мають.

Згідног ст..235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу

При вирішенні питання стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 20 серпня 2019р. по 23 липня 2020 року, суд враховує те, що ОСОБА_4 перебував на листку непрацездатності з 20.08.2019р. по 28.08.2019р., який йому оплачений.

Представником позивача 11.02.2010р. подано розрахунок позовних вимог, копія якого була скерована відповідачу. Згідно цього розрахунку середньоденна заробітна плата позивача обчислена відповідно до Порядку, затвердженого постановою КМ України від 08.02.1995р. №100, і становить 274,73грн. Заперечень щодо такого розміру середньоденної заробітної плати позивача відповідач не подав.

При обчисленні кількості днів вимушеного прогулу, суд приймає до уваги те, що у ПОГ «Львівське УВП УТОС» в грудні 2019р., січні 2020р., березні-липні 2020р. було встановлено 3-х денний робочий тиждень, що підтверджується копіями наказів, витягом з протоколу спільного засідання адміністрації і профспілкового комітету. Загальна кількість днів вимушеного прогулу ОСОБА_4 становить 170 робочих днів.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 46 704грн. 10коп. (170 х 274,73грн.). Ця сума визначена без врахування обов`язкових податків і зборів.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено право працівника на відшкодування моральної шкоди. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд вважає, що незаконним звільненням з роботи позивачу, який є інвалідом 1-ї групи по зору, завдано моральної шкоди, що полягала у моральних стражданнях, пов`язаних з таким звільненням, необхідністю додаткових зусиль, спрямованих на отримання джерел для існування і забезпечення необхідного рівня проживання, вжиття заходів, спрямованих на захист своїх порушених трудових прав. Розмір моральної шкоди, яка підлягає сплаті на користь позивача, суд визначає 5000грн. Задовольняючи частково позовні вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, суд виходить з того, що поновлення позивача на роботі з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу і стягнення 5000грн. є достатньою сатисфакцією спричиненої йому незаконним звільненням моральної шкоди.

Щодо вимоги ОСОБА_4 про зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити йому заробітну плату за липень 2019 року, то суд вважає таку вимогу обґрунтованою, оскільки відповідачем суду не подано доказів того, що позивач у вказаний період часу на роботу не виходив, своїх трудових обов`язків не виконував.

Відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня вважається прогулом. Проте, відповідачем не надано доказів вчинення позивачем прогулу протягом всього липня 2019р. Оглянутий судом відеозапис за 22.07.2019р. підтверджує перебування позивача на території підприємства у цей робочий день.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 5,10,12,13,76,81,141,259,263,264,265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Підприємства об`єднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» за №25-К від 20.08.2019р. про звільнення з посади директора комерційного ОСОБА_4 з 20 серпня 2019р. на підставі статті 41 пункт 1.1 Кодексу законів про працю України.

Поновити ОСОБА_4 на посаду директора комерційного Підприємства об`єднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» з 20 серпня 2019 року.

Стягнути з Підприємства об`єднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 20 серпня 2019р. по 23 липня 2020 року в сумі 46 704грн. 10коп. без врахування обов`язкових податків і зборів.

Стягнути з Підприємства об`єднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди 5000грн.

Зобов`язати Підприємство об`єднання громадян «Львівське учбово-виробниче підприємство Українського товариства сліпих» нарахувати і виплатити ОСОБА_4 заробітну плату за липень 2019 року відповідно до відпрацьованого ним часу.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_4 на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н. Л. Луців-Шумська