Номер провадження: 22-ц/813/6984/20
Номер справи місцевого суду: 523/7241/20
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді: Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П.,

за участю секретаря - Бикової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2020 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову,

ОПИСОВА ЧАСТИНА

13 травня 2020 року до Суворовського районного суду м. Одеси звернувся ОСОБА_1 з вказаною заявою про забезпечення позову до пред`явлення позову.

Справу розподілено автоматизованою системою документообігу суду та 14 травня 2020 р. передано до розгляду судді Кисельову В.К.

В своїй заяві ОСОБА_1 просить суд застосувати забезпечення позову яким:

1.Заборонити ФОП ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_1 розповсюджувати. ВИСНОВОК ЕКСПЕРТІВ №23/19 від 26 липня 2019 року з дати постановлення цієї ухвали і до ухвалення остаточного рішення у даній цивільній справі.

2.Заборонити ОСОБА_3 (паспорт серії НОМЕР_2 , РНОКПП - невідомий, місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) розповсюджувати ВИСНОВОК ЕКСПЕРТІВ №23/19 від 26 липня 2019 року з дати постановлення цієї ухвали і до ухвалення остаточного рішення у даній цивільній справі.

3.Заборонити ОСОБА_4 (паспорт серії НОМЕР_3 , РНОКПП невідомий, місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) розповсюджувати ВИСНОВОК ЕКСПЕРТІВ №23/19 від 26 липня 2019 року з дати постановлення цієї ухвали і до ухвалення остаточного рішення у даній цивільній справі.

4.Заборонити ОСОБА_5 (паспорт серії НОМЕР_4 , РНОКПП - НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) розповсюджувати ВИСНОВОК ЕКСПЕРТІВ №23/19 від 26 липня 2019 року з дати постановлення цієї ухвали і до ухвалення остаточного рішення у даній цивільній справі.

5.Заборонити ОСОБА_6 (паспорт серії не відомо, РНОКПП не відомо, Місце проживання: АДРЕСА_3 , розповсюджувати, ВИСНОВОК ЕКСПЕРТІВ №23/19 від 26 липня 2019 року, з дати постановлення цієї ухвали і до ухвалення остаточного рішення уданій цивільній справі.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову вказує, що в січня 2020 року він отримав через Укрпошту документи серед яких був присутній висновок експертів -№23/19 за результатами проведення комплексної психологічної експертизи від 26 липня 2019 року, за підписами ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

В даному документі йдеться про взаємовідносини малолітньої дитини ОСОБА_9 з батьком ОСОБА_1 та інших членів родини.

В основу висновку лягли ряд документів які були надані відповідачем 2 для дослідження, а також тирада фальсифікованих та/або неправдивих показів, розповідей та фантазій ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 які є образливими для Позивача, та створюють негативне сприйняття довколишнім оточуванням громадянина, що порушує немайнові права ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на повагу до його гідності, честі та недоторканість ділової репутації. Якщо уважно дослідити самі розповіді які зафіксували експерти або експерт, то вже постає зрозуміло що вони самі собі суперечать, за умови що так звані фахівці не помилилися під час написання на папері слів піддослідних ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 .

Заходи досудового врегулювання спору проводились. Шляхом направлення листа на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 досудового попередження до ФОП ОСОБА_2 з вимогою негайно відкликати оскаржуваний документ, та телефонної розмови 07 травня з нею, заявник не почув жодного висловлювання про намір виконати законні вимоги позивача. На момент написання та подання забезпечення позову, жодного листа не отримано від Відповідача 1.

В зв`язку з цим, виникла гостра необхідність забезпечити позов в цій справі, що одночасно не дозволить втратити честі, гідності та ділової репутації, поки спір буде остаточно вирішено по суті.

15.02.2020 року Суворовським районним судом м. Одеси також було постановлено ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову було відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись із ухвалою суду, апеляційну скаргу подав ОСОБА_1 , в якій з посиланням на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права ставиться питання про скасування ухвали.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що суд першої інстанції фактично вдався до непритаманної йому функції адвоката сторони відповідача та постановив ухвалу в інтересах відповідача і одночасно всупереч правам та інтересам позивача, що суперечить принципу верховенства права.

Апелянт вказує, що суд першої інстанції не надав жодному доказу, які були долучені, оцінки.

Також зазначає, що судом першої інстанції було надано оцінку доводам ОСОБА_1 щодо заборони розповсюджувати інформацію ОСОБА_3 та не наведено жодного аргументу щодо можливості застосування заборони розповсюджувати інформацію іншим чотирьом відповідачам у справі.

Апелянт наголошує на тому, що суд першої інстанції плутає поняття заборони розповсюджувати оскаржуваний висновок з забороною досліджувати. .

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.05.2020 року провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2020 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову було відкрито.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.05.2020 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду.

Сторони не скористались правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Заслухавши пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ВИСНОВОК ЕКСПЕРТІВ №23/19 від 26 липня 2019 року може бути наданий позивачем ОСОБА_3 як доказ по справі № 523/12752/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 фактично намагається заборонити суду досліджувати докази в рамках розгляду цивільної справи № 523/12752/19, а сам висновок ВИСНОВОК ЕКСПЕРТІВ №23/19 від 26 липня 2019р. повинен був оцінений судом в межаж розгляду вищевказаної справи.

Колегія не може повністю погодитись із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії, встановленням обов`язку вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений ч. 1 ст. 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову суд лише встановлює, чи може невжиття обраних заявником заходів забезпечення позову істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, чи є обраний ним спосіб захисту співмірним із заявленими позовними вимогами.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд має зважати на необхідний баланс процесуальних прав та обов`язків сторін та рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Проте, в поданій заяві про забезпечення позову не наведено суду істотних обставин та не надано жодних доказів, які б вказували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. При цьому, обрані позивачем заходи забезпечення позову фактично збігаються із заявленими позовними вимогами.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина 1 статті 277 ЦК України).

Відповідно до статті 297 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними.

Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Як роз`яснено у пунктах 15,18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Отже, з аналізу вищезазначених норм видно, що способом порушення честі та гідності є поширення відповідної інформації.

Відповідно до положень ст.ст. 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено частиною 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інформація - це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді (ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про інформацію».

Між тим, наслідком заборони розповсюдження є унеможливлення поширення відповідної інформації, що є вирішенням позову по суті заявлених вимог.

Предметом заявленого позову є захист честі, гідності та ділової репутації позивача, тобто, у разі задоволення позову відповідна інформація щодо нього не поширюватиметься, а тому обрані ОСОБА_1 види забезпечення позову шляхом заборони розповсюдження до моменту прийняття судом рішення у справі щодо позивача вищевикладеної інформації, приводять до непоширення даної інформації та співпадають з заявленими позовними вимогами.

Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем можливості ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в майбутньому.

Разом з тим, колегія вбачає підстави для зміни рішення в частині підстав відмови у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову, оскільки обрані заходи забезпечення позову є тотожними із заявленими позовними вимогами, що виключає застосування вказаних заходів забезпечення позову як таких що, призведуть до вирішення справи по суті.

Також колегія вважає за необхідне зазначити, що в межах заявленої заяви та характеру спірних правовідносин вжиття заходів забезпечення позову є передчасним, оскільки сам факт подання позову не може бути підставою для забезпечення позову. При розгляді клопотання про забезпечення позову не вирішується питання про законність або обґрунтованість позовних вимог по суті.

Водночас, суд вбачає за необхідне наголосити на тому, що порушене право позивача буде відновлене з моменту його порушення, якщо таке буде судом встановлено при розгляді справи по суті.

Таким чином, подане клопотання про вжиття заходів забезпечення позову є необґрунтоване та не підтверджене жодними доказами.

Згідно п. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Одеського апеляційного суду, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 15 лютого 2020 року по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до пред`явлення позову - змінити в частині обгрунтування підстав відмови у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

В іншій частині ухвалу залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 липня 2020 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

О. М. Таварткіладзе