Справа № 681/17/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року

Полонський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Горщар А.Г.

за участю секретарів судових засідань Салюк Т.М., Дрегало В.В.

позивачки, її представника - адвоката Іванова А.Б., відповідача, його представника - адвоката Плющ Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полонне за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, виділення майна в натурі та стягнення компенсації вартості 1/2 частини майна із спільної сумісної власності, -

встановив:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просила: встановити факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 з лютого 2006 року по лютий 2017 року; виділити в натурі для відповідача коня та воза вартістю 23000 грн.; виділити для неї в натурі корову вартістю 18000 грн.; стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості сумісно нажитого майна в сумі 16000 грн., а також понесені судові витрати по сплаті судового збору та за надання професійної правничої допомоги адвокатом.

Позов мотивовано тим, що в лютому 2016 року вона та ОСОБА_2 стали спільно проживати у фактичних шлюбних відносинах однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в АДРЕСА_1 , де разом вели спільне господарство, мали спільний побут і бюджет до лютого 2017 року. У вказаний період ними придбано корову вартістю 18000 грн., бичка двохрічного вартістю 15000 грн., дві свині вартістю по 6000 грн. кожна, коня вартістю 20000 грн., воза вартістю 3000 грн., а всього майна на загальну суму 68000 грн. У вересні 2015 року ОСОБА_2 через конфлікті ситуації з її сином ОСОБА_3 тимчасово переїхав проживати у Полонський район, взявши з собою коня і воза, а у господарстві залишились корова, бик, двоє свиней. В подальшому, на протязі 2016 року, відповідач неодноразово приїздив до неї, вони з ним продовжували мати спільний бюджет, а тому за її згодою ОСОБА_2 продав бика та дві свині, після чого із спільного майна у позивачки залишилась корова, а у відповідача кінь та віз.

В ході судового розгляду ОСОБА_1 заявлений нею позов підтримала, вимоги якого просила задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в поданому ним відзиві на позов та в судових засіданнях позов визнав частково, зазначивши, що він дійсно з 2006 року став проживати з позивачкою до 15.09.2009 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Після вказаної дати переїхав на постійне місце проживання в с. Москвитянівка Полонського району та з цього часу до ОСОБА_1 не повертався, спроб примирення не робив, спільного господарства не вів. Приблизно після двох років спільного проживання з позивачкою він за власні кошти купив коня та воза. Не заперечив, що за спільні кошти його та ОСОБА_1 ними було придбано корову, бика, двоє свиней. Проте, за згодою позивачки, бика продано та за виручені кошти здійснено підведення водопостачання до будинку, а свині були зарізані для власного споживання. При цьому, ОСОБА_2 не визнав розмір вартості спірного майна, яке вказала у позові ОСОБА_1

12.03.2020 року під час підготовчого судового засідання адвокатом Івановим А.Б., який представляв інтереси позивачки, заявлено клопотання про виклик та допит свідків, яке судом задоволено.

22.06.2020 року в ході судового розгляду ОСОБА_2 подано клопотання щодо застосування строку позовної давності та з цієї підстави він просив відмовити у задоволенні заявлених позивачкою позовних вимог.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке.

Встановлено, що в лютому 2006 року позивачка та відповідач, не перебуваючи кожен із них в будь-якому шлюбі, стали проживати однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в АДРЕСА_1 .

Протягом 2006-2015 років ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вели спільне господарство та утримували худобу, зокрема корову, биків, коня, свиней.

У вересні 2015 року відповідач, зібравши свої особисті речі та взявши коня і воза, переїхав на постійне місце проживання в с. Москвитянівка Полонського району, а ОСОБА_1 залишилась проживати в с. Радошівка, а відтак з цього часу існування сімейних відносин між сторонами припинено.

Наведені обставини частково визнаються ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , та підтверджуються показаннями допитаних судом свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , а також даними довідки № 1108 від 31.05.2018 року виданої виконкомом Радошівської сільської ради (а.с.6), даними рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 25.03.2016 року, яким ОСОБА_2 визнано втратившим право користування жилим приміщенням за адресою АДРЕСА_1 , та встановлено, що він саме у вересні 2015 року припинив спільне проживання з позивачкою і переїхав постійно жити у Полонський район.

Вирішуючи питання щодо правомірності позовних вимог, суд вказує на таке.

Відповідно до частин 2, 4 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

За положеннями статті 74 названого Кодексу якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Пункт 5 частини 1 статті 315 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи про встановленню факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Як вбачається зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 просила встановити факт проживання нею з відповідачем однією сім`єю без шлюбу у період з лютого 2006 року по лютий 2017 року.

Проте, в ході судового розгляду не здобуто доказів, що сторони, після переїзду ОСОБА_2 у вересні 2015 року на проживання до с. Москвитянівка, відновлювали сімейні відносини, а тому суд вважає за можливе частково задовольнити заявлену позивачкою вимогу щодо встановлення факту їхнього проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, обмежившись кінцевим період існування їхньої сім`ї - вересень 2015 року.

Статті 12 та 81 ЦПК України встановлюють, зокрема, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

За положеннями статей 77-80 ЦПК України докази мають бути: належними, які містять інформацію щодо предмета доказування; допустимими, одержані у порядку встановленого законом; достовірними, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи; та достатніми, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

При розгляді справи знайшло своє підтвердження, що в період проживання позивачки та відповідача однією сім`єю (лютий 2006 року - вересень 2015 року) вони придбали корову, коня, воза, утримували свині, бики.

Разом з тим, як свідчать дані вищезгаданої довідки виконавчого комітету Радошівської сільської ради починаючи з 2014 року сторони не утримували коня, а в рік припинення сімейних відносин (2015) у них були наявні корова, бик, дві свині.

ОСОБА_1 в судовому засіданні визнала, що свині були зарізані у період спільного проживання з ОСОБА_2 для власного споживання, а останній у вересні 2015 року забрав із собою коня, воза та бика, а їй залишилась лише корова.

В той же час відповідач визнавав, що в період спільного з ОСОБА_1 проживання ним було куплено за особисті кошти коня, воза та назване майно він забрав для себе після припинення сімейних відносин у вересні 2015 року.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_2 не надано будь-яких доказів щодо придбання ним коня та воза за особисті кошти, а тому суд визнає, що кінь та віз відповідно до положень ст.74 СК України є спільною сумісною власністю позивачки та відповідача.

Враховуючи, що позивачкою не доведено, належними і достовірними доказами про те, що ОСОБА_2 при припиненні спільного з нею проживання забрав для себе бика, тому суд не знаходить підстав включати це майно до розподілу.

Таким чином, обсяг спірного майна, яке належить сторонам на праві спільної сумісної власності та було наявним на момент припинення між ними сімейних відносин становить - корова, кінь та віз.

Однак, відповідач не погодився із тим, що вартість переліченого майна, яку вказала позивачка у позові, становить: корови - 18000 грн., коня - 20000 грн., воза - 3000 грн.

У такому випадку, керуючись вищенаведеними роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України суд має виходити з дійсної вартості спірного майна на час розгляду справи.

Проте, ОСОБА_1 та її представник адвокат Іванов А.Б. не надали суду будь-яких належних та допустимих доказів щодо дійсної вартості корови, коня, воза на час розгляду справи, а також незважаючи на роз`яснення суду заявити з цього приводу відповідне клопотання, зокрема про призначення судової експертизи, цим правом не скористались.

За таких обставин, позовна вимога ОСОБА_1 щодо поділу спільного майна та стягнення компенсації його вартості задоволенню не підлягає.

Суд не знаходить підстав для задоволення клопотання заявленого ОСОБА_2 щодо відмови в позові через пропуск позивачкою строку позовної давності.

Цивільним законодавством не передбачено, що до вимог про встановлення фактів, які мають юридичне значення, зокрема проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу застосовується позовна давність.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Також, позивачкою не пропущено строк позовної давності щодо вимоги про поділ спільного майна та стягнення грошової компенсації, оскільки перебіг позовної давності в даному випадку, на думку суду, розпочинається з часу встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, оскільки саме з цього періоду особа має право на визнання майна спільною сумісною власністю та заявляти вимоги про його поділ, стягнення грошової компенсації тощо.

Згідно до положень статей 137, 141 ЦПК України суд стягує з позивачки на користь відповідача понесені останнім витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 9248 грн. 80 коп. При цьому, не підлягає задоволенню клопотання заявлене адвокатом Іванович А.Б. про відмову у стягненні з його довірительки зазначених витрат із мотивів, що відсутні детальний опис витрат та докази їх здійснення.

Як вбачається із матеріалів справи, адвокатом Плющ Л.П., яка представляла інтереси відповідача, надані суду розрахунки, в яких наведені детальні описи наданих послуг, квитанції про їх фактичну оплату (а.с.79-80, 89, 100-101).

Керуючись наведеним, ст.ст.13, 81, 142, 263-265, ч.1 ст.268, ст.ст.273, 352, 354, 355, п.3 р.ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу в період з лютого 2006 року по вересень 2015 року.

В решті вимог позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 9248 (дев`ять тисяч двісті сорок вісім) грн. 80 коп. понесених витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду учасниками справи може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду через Полонський районний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Повне судове рішення складено - 20.07.2020 року.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк на апеляційне оскарження, визначений ст.354 ЦПК України, продовжується на строк дії такого карантину.

Позивач - ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Головуючий