справа №619/3288/20
провадження №2/619/961/20
УХВАЛА

08 липня 2020 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді - Кононихіної Н.Ю.,

за участю секретаря судового засідання - Мєщан І.О.,

розглянув заяву представника позивача адвоката Натини Андрія Олексійовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

встановив:

До Дергачівського районного суду Харківської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Від представника позивача адвоката Натини Андрія Олексійовича надійшла заява про забезпечення позову, у якій просить забезпечити позов шляхом зупинення стягнення аліментів на підставі виконавчого листа від 09.08.2012 №2-1774/2012 до вирішення справи по суті.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що починаючи з 2012 року і до теперішнього часу, ОСОБА_1 постійно сплачує аліменти на утримання сина у розмірі 600 грн. Копія довідки Пенсійного фонду України № 2501 від 21.05.2020 та копія витягу з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень від 29.01.2020 знаходяться в додатках до позовної заяви. ОСОБА_3 відповідно до законодавства України скористався своїм правом вибору на визначення місця проживання разом із своїм батьком. Так як подано позовну заяву про звільнення ОСОБА_1 від сплати аліментів та стягнення аліментів з ОСОБА_2 , вважають за необхідне зупинити стягнення аліментів до вирішення справи по суті, оскільки дитина на даний час проживає з батьком і сплачувати аліменти на рахунок ОСОБА_2 немає потреби. Оскільки зупинення стягнення аліментів є важливим заходом для дотримання принципу справедливості. Так як дитина проживає з батьком, відповідно, він звільняється від обов`язку сплачувати аліменти надалі.

У порядку ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті..

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне:

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Як вбачається зі змісту заяви сторона позивача, фактично, просить забезпечити позов шляхом зупинення виконавчого провадження, яке відкрито з метою примусового виконання рішення.

Отже, на даний час існує судове рішення, що набрало законної сили, яке не скасовано.

Статтею 129-1Конституції України та статтею 18 ЦПК України визначено принцип обов`язковості судових рішень, а оцінка законності судових рішень може бути здійснена лише в установленому процесуальним законом порядку шляхом перегляду вищими судовими інстанціями.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій зі сторони відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на його користь, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення. Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення вимог позивача. Згідно зі ст. ст. 156, 158 ЦПК України зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд повинен брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Суд вважає, що забезпечення позову у даній цивільній справі шляхом зупинення стягнення аліментів буде суперечити змісту заходів забезпечення позову та меті їх застосування, яка полягає в захисті інтересів учасника процесу, а не в позбавленні (порушенні) прав інших осіб.

Згідно з п. 6 ч. 1ст. 150 ЦПК України забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, можливе лише у випадку оскарження боржником такого виконавчого документа у судовому порядку.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Разом з тим, відповідно до положень пункту 2 вище вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України, недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Відповідно до вимог ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Проте, у цій справі предметом спору є припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів, а не оскарження самого виконавчого документа, по якому, як зазначає позивач, проводиться стягнення аліментів. Доказів того, що виконавчий документ, на підставі якого здійснюється стягнення, оскаржується заявником в судовому порядку, матеріали справи не містять.

Позовні вимоги ОСОБА_1 зводяться до вимог про його звільнення від сплати аліментів, та стягненні аліментів, оскільки дитина на даний час проживає з батьком, проте належних та допустимих доказів на підтвердження цього факту стороною позивача не надано.

Крім того у заяві про забезпечення позову належно не обґрунтовано яким чином невжиття таких заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити у майбутньому виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Також припинення стягнення аліментів на підставі рішення суду призведе до порушення прав дитини на належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, оскільки батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі змісту статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи(рішення ЄСПЛ у справі "Проніна проти України").

Враховуючи вищевикладені норми закону та матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а також те, що зупинення стягнення на підставі виконавчого листа є заходом забезпечення позову, який за змістом є фактично тотожним задоволенню заявлених позовних вимог та що забезпечення позову шляхом зупинення виконання рішення, яке вже набрало законної сили, є недопустимим, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

За таких обставин, суд вважає вимоги позивача про необхідність вжиття заходів забезпечення позову необґрунтованими та приходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Керуючись ст.ст. 149, 150-153, 260 ЦПК України, суд,-

постановив:

У задоволенні заяви представника позивача адвоката Натини Андрія Олексійовича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від стягнення аліментів та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - відмовити.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги у 15-ти денний строк, з дня її проголошення (п. 15, п.п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України).

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н. Ю. Кононихіна