У Х В А Л А

21 липня 2020 року

м. Київ

справа № 126/2143/18

провадження № 61-10299 ск 20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сімоненко В. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 17 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації понесених витрат на проведення ремонту,

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації понесених витрат на проведення ремонту у загальній сумі 83372,47 грн.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 13 квітня 2020 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію понесених витрат на проведення ремонту квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 в сумі 83 022,47 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 833,72 грн. сплаченого судового збору.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено належними та допустимим доказами факт купівлі будівельних матеріалів та проведення у вказаній квартирі ремонтних робіт за кошти позивача.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 17 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 13 квітня 2020 року скасовано, ухвалено нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації понесених витрат на проведення ремонту відмовлено.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1250 гривень 58 копійок.

Апеляційний суд дійшов до висновку, що позивачем не надано жодного доказу, який би підтвердив факт придбання нею цих матеріалів та використання їх для виконання робіт у спірній квартирі, а також не доведено позивачем виконання вказаних нею робіт.

Апеляційний суд вважав, що долучені позивачем до позовної заяви товарні чеки та накладні підтверджують купівлю в період з травня 2017 року по вересень 2017 року матеріалів (шпалер, плінтусів, будівельних сумішей, будівельних матеріалів, плитки, лінолеуму, сантехніки, електричного кабелю, розеток тощо). Однак, з цих документів не вбачається, що позивач ОСОБА_1 здійснила придбання матеріалів для ремонту,

Крім того, отриманні позивачем кредити на загальну суму 98921,61 грн, що підтверджується випискою по рахунку ПАТ КБ «Приватбанк», Комплексним договором № 6/1090215 від 20 липня 2017 року ПАТ «Креді Агріколь Банк», Договором №ASJ-48520-17-DOM від 26 липня 2017 року «Укргазбанк», також не можуть бути беззаперечним доказом того, що ці кошти були витрачені на ремонт в квартирі.

Так, колегія суддів, приходить до висновку, що позивачем також не доведено, що вартість будівельних робіт склала 21 338 грн, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, зокрема акти виконаних робіт, які документально підтверджували б витрати ОСОБА_1 на будівельні роботи в зазначеній сумі, на що суд першої інстанції також не звернув належної увагу і прийшов до помилкового висновку про стягнення цих коштів.

09 липня 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 17 червня 2020 року, в якій вона просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржувані судові рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Пунктом першим частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено, що з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 102,00 грн.

Ціна позову у даній справі становить 83 372, 42 грн, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00 грн х 100 = 210 200,00 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

При цьому Верховним Судом також перевірено, чи мають місце обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, та зазначених обставин не встановлено.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду від 17 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації понесених витрат на проведення ремонту відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров