Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2020 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді САВЛУК Т.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Голови правління Гаражно-будівельного кооперативу «Дачний» в особі Мовлянова Миколи Алімжановича про визнання незаконними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

18 листопада 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить: «визнати дії голови Гаражно-будівельного кооперативу «Дачний» незаконними.

Зобов`язати голову Гаражно-будівельного кооперативу «Дачний» видати ОСОБА_1 документ, який підтверджує його членство в кооперативі як користувача гаражними боксами НОМЕР_1, НОМЕР_2

Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом до суду, посилаються на наступне, що ОСОБА_1 , придбав у травні 2018 року у двох діючих членів кооперативу ОСОБА_2 гаражний бокс № НОМЕР_1 та у ОСОБА_3 , який успадкував у свого батька ОСОБА_4 гаражний бокс № НОМЕР_2 у ГБК «Дачний». Голова кооперативу в подальшому запропонував позивачу сплатити вступні внески по кожному гаражу на загальну суму 400 дол. США, позивач заперечував, оскільки набуває членство, а при вступі в кооператив вже сплачено вступні внески ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Дії голови ГБК «Дачний» ОСОБА_5 є протиправними оскільки вимагає повторно пайовий внесок за переоформлення гаражних боксів.

27 листопада 2019 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у даній справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

12 березня 2020 року відповідач Голова правління Гаражно-будівельного кооперативу «Дачний» в особі ОСОБА_5 подав відзив на позовну заяву, мотивуючи свій відзив тим, що 19 грудня 2013 року позивача було прийнято в члени кооперативу з використанням ним гаражних боксів НОМЕР_3 НОМЕР_4 , який при цьому сплатив вступний внесок у розмірі сумі еквівалентній 200 дол США. В травні 2018 року позивач вирішив зайняти земельну ділянку з гаражним боксом НОМЕР_2 , яку займав член кооперативу ОСОБА_4 , який помер в ІНФОРМАЦІЯ_1 року , та гаражний бокс під НОМЕР_1 якою користувалася член кооперативу ОСОБА_2 . Після чого позивачу було запропоновано головою правління додатково сплатити суму еквівалентну 200 дол. США у вигляді членського внеску за зайняття двох земельних ділянок з гаражними боксами, однак позивач відмовився сплачувати дані кошти, посилаючись, що по даним земельним ділянкам вступні внески були сплачені попередніми членами кооперативу. Відповідно до п. 7.4 Статуту, кожний член кооперативу вправі внести додатковий пай - добровільний пайовий чи інший майновий поворотний внесок понад пай у пайовому фонді кооперативу. Отже вимоги Голови правління ГБК «Дачний», членів кооперативу та правління є законними і обґрунтованими стосовно члена кооперативу ОСОБА_1 , який є членом ГБК з 2013 року, сплатив вступний внесок під час придбання двох гаражів НОМЕР_3 № НОМЕР_4, але для господарської діяльності додатково зайняв ще два гаражні бокси, внаслідок чого за кожен із них має сплатити до каси кооперативу кошти в розмірі вступного внеску по курсу на день оформлення права користування кожного чергового гаражу.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначені в Законі України «Про кооперацію» № 1087-ІУ. Метою кооперації є задоволення економічних, соціальних та інших потреб членів кооперативних організацій на основі поєднання їх особистих та колективних інтересів, поділу між ними ризиків, витрат і доходів, розвитку їх самоорганізації, самоуправління та самоконтролю.

Кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану. Кооператив є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків, печатку із своїм найменуванням.

Кооперація базується на таких основних принципах: добровільності вступу та безперешкодного виходу з кооперативної організації; соціальної справедливості, взаємодопомоги та співробітництва; рівного права голосу під час прийняття рішень (один член кооперативу - один голос); вільного вибору напрямів і видів діяльності; демократичного контролю за діяльністю кооперативних організацій та їх посадових осіб з боку членів кооперативних організацій; безпосередньої участі членів кооперативної організації у її діяльності.

Статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність. Державна реєстрація кооперативу проводиться в порядку, передбаченому ст. 3,4,6,8,9 Закону України «Про кооперацію», діючого з 27 серпня 2003 року.

Судом встановлено, що 29 липня 2005 року загальними зборами членів ГБК «Дачний» прийнятий Статут кооперативу, який засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Аніскова Н.А.

Відповідно до п. 1.1 Статуту, Гаражно-будівельний кооператив «Дачний» діє згідно із Законом України «Про кооперацію», іншими нормативними актами України та цим статутом.

Відповідно до п. 1.2 Статуту, Кооператив створено за рішенням установчих зборів засновників. Зареєстрований рішенням виконкому Дніпровської районної Ради м. Києва від 03 листопада 1986 № 885, ідентифікаційний код № 22934464.

Виходячи зі змісту позовних вимог, позивач просить суд зобов`язати голову ГБК «Дачний» видати документ, який підтверджує членство в ГБК як користувача гаражних боксів №39, 68, , в той же час у позовній заяві та долучених до нього документів відсутні належні та допустимі докази, які свідчать, що позивач у визначеному статутом кооперативу порядку має членство в кооперативі (рішення загальних зборів кооперативу інше) та/або отримав відмову щодо включення його до членів кооперативу.

Відповідно до п. 5.2 Статуту, член кооперативу зобов`язаний додержуватися статуту та внутрішніх документів кооперативу, виконувати рішення органів управління кооперативу та органів контролю за діяльністю кооперативу, виконувати свої зобов`язання перед кооперативом, сплачувати визначенні Статутом кооперативу та загальними зборами членів (зборами уповноважених) кооперативу внесків, використовувати гараж відповідно до його призначення.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 10 Закону України «Про кооперацію» членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу. Членом кооперативу може бути фізична особа, яка досягла 16-річного віку і виявила бажання брати участь у його діяльності.

Стаття 11 вищевказаного Закону передбачає, що вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом. Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу.

Згідно ст. 13 Закону України «Про кооперацію» членство в кооперативі припиняється у тому числі у разі смерті члена кооперативу - фізичної особи.

Разом з тим, відповідно до положень ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію» член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно.

У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

Відповідно до п. 5.2 Статуту, член кооперативу зобов`язаний: додержуватися статуту та внутрішніх документів кооперативу; виконувати рішення органів управління кооперативу та органів контролю за діяльністю кооперативу; виконувати свої зобов`язання перед кооперативом; сплачувати визначенні статутом кооперативу та загальними зборами членів кооперативу внески; використовувати гараж відповідно до його призначення.

Відповідно до п. 7 Статуту, внески членів кооперативу складаються із: вступного внеску - грошового чи іншого майнового неповоротного внеску, який зобов`язана сплатити особа у разі вступу до кооперативу; цільового внеску - грошових, інших майнових та немайнових цінностей членів кооперативу, що вносяться понад пай для забезпечення статутної діяльності кооперативу.

Пай- майновий поворотний внесок члена кооперативу у створення та розвиток кооперативу, який здійснюється шляхом передачі кооперативу майна, в тому числі грошей, майнових прав, а також земельної ділянки. Пай кожного члена кооперативу формується за рахунок разового внеску або часток протягом певного періоду. Майнові внески оцінюються у грошовій формі. Кожен член кооперативу вправі внести додатковий пай - добровільний грошовий чи інший майновий поворотний внесок понад пай у пайовому фонді кооперативу. Розмір паю члена кооперативу залежить від фактичного внеску до пайового фонду. Паї, в тому числі резервного і спеціального фондів, є персоніфікованими і у сумі зазначають загальну частку кожного члена кооперативу у майні кооперативу. Розміру внеску і паїв, порядок і термін сплати внесків і паїв, а також відповідальність за порушення зобов`язань щодо їх сплати визначаються загальними зборами членів кооперативу.

За положеннями статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом передбачених цим Кодексом випадках.

Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають до застосування правила статей 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Процес доведення полягає в обґрунтуванні того, що певні дії або події неодмінно мають своїми наслідками настання інших дій або подій, при цьому обставини вважатимуться встановленими за умови, що настання таких наслідків не є вірогідним, а є обов`язковим за таких обставин та за таких умов.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами частини 1 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується навсебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

При цьому, за змістом статей 4, 265 ЦПК України позов може бути задоволений лише у випадку встановлення факту порушення, не визнання або оспорення відповідачем (відповідачами) прав, свобод чи інтересів позивача. Якщо такого факту не встановлено, позов не підлягає задоволенню.

Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог.

Отже, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними у розумінні статті 81 ЦПК України доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.

Оцінюючи доводи позивача, позивачем не наведено підстав для висновку про те, що дії голови ГБК «Дачний» є незаконними, оскільки Статутом передбачено сплачувати визначенні статутом кооперативу та загальними зборами членів кооперативу внески, а голова Гаражно-будівельного кооперативу «Дачний» діє в межах своїх повноважень та статуту. Крім того позивачем не оспорюється положення статуту кооперативу, який затверджений загальними зборами учасників кооперативу, в позові не містить посилань на те, яке ж право чи цивільний інтерес позивача, як фізичної особи, порушенні статутом.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Голови правління Гаражно-будівельного кооперативу «Дачний» в особі Мовлянова Миколи Алімжановича про визнання незаконними дії та зобов`язання вчинити певні дії є не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 15, 16, 385 Цивільного кодексу України, Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирних будинків», ст. 2, 4, 12, 76-82, 89, 141, 263-265, 274-279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Голови правління Гаражно-будівельного кооперативу «Дачний» в особі Мовлянова Миколи Алімжановича про визнання незаконними дії та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до ст. 354 ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017,апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Уразі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

С у д д я