ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 612/749/19 Головуючий суддя І інстанції Мороз О. І.
Провадження № 22-ц/818/1884/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають з договорів споживчого кредиту
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Кругової С.С., Тичкової О.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справиапеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 24 грудня 2019 року, ухвалене у складі судді Мороза О.І., по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наступне.

Між Банком та ОСОБА_1 04.01.2013 укладено кредитний договір № SAMDN8710.

Відповідно до Генеральної угоди до цього договору про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 20.01.2015 ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 11936,51 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00%, на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється починаючи з «01» по «25» число. Кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж)для погашення заборгованості за кредитом.

Свої зобов`язання Банк виконав повністю. Відповідач же порушив умови Договору і, станом на 09.09.2019, має заборгованість перед Банком на загальну суму 50309,24 гривень, яку і просять стягнути на їх користь із відповідача разом із понесеними судовими витратами 1921,00 грн.

Заочним рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 24 грудня 2019 року частково задоволено позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.01.2015, станом на 09.09.2019, у розмірі 14416,19 грн яка складається із заборгованості за кредитом 11936,51, суми штрафу у розмірі 2479,68, а крім того судові витрати судовий збір у розмірі 550 грн 36 коп., що разом складає 14966 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот шістдесят шість ) грн 52 коп.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням районного суду АТ КБ «Приватбанк» звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків та ухвалити в цій частині нове про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалене з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права, є необґрунтованим, безпідставним, незаконним, а допущені суддею місцевого суду істотні порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя є підставою для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.

В обґрунтування скарги зазначено, що незважаючи на очевидну імперативність процесуальних вимог частин 3, 4 та 5 ст. 12 ЦПК України щодо здійснення правосуддя виключно на засадах змагальності сторін та об`єктивності і неупередженості суду, справа була розглянута з грубим порушенням цих вимог, адже місцевий суд не тільки не дотримався засад змагальності, а і вчинив грубе порушення принципів правосуддя, оскільки, не маючи у справі обґрунтованих та доказових заперечень відповідача, суд, замість відповідача, навів доводи проти вимог позивача і відмовив банку у цих вимогах, не посилаючись на жодний доказ іншої сторони спору.

Банк вважає, що, не маючи жодних доказів проти вимог позивача, місцевий суд, замість посилань за факти, в обґрунтування оскарженого рішення з порушенням ч. 4 ст. 263 ЦПК України послався на судову практику Верховного Суду, яка не замінює обов`язку суду обґрунтовувати свої висновки відповідними доказами, що порушує засади та принципи цивільного судочинства та є беззаперечною підставою для скасування рішення у даній справі.

Зазначено, що у даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося відповідачем укладення, чи неукладення кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору.

Банк посилається на те, що у даному випадку відповідач підписуючи анкету-заяву та користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Підписанням анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідач погодився з умовами та правилами надання банком послуг, які разом з цією заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору. Приєднання до умов та правил надання банківських послуг є укладенням договору з банком.

Вказано, що відсутність підпису на відповідних Умовах та Тарифах не може бути підставою для визнання неукладеним кредитного договору.

Зазначено, що стягнення відсотків передбачене ст. 1048 ЦК України.

ОСОБА_1 отримав ухвалу суду про відкриття апеляційного провадження 26.03.2020 (а. с. 111).

Відповідач не скористався правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції відповідно до норми ч. 3 ст. 360 ЦПК України.

Позивачем суду апеляційної інстанції також були подані додаткові пояснення до апеляційної скарги.

Вказано, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту' кредитних карт (далі Генеральна угода) № б/н від 20.01.2015 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 11936,51 гри. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 38,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється внаступиому порядку: починаючи з «1» по «25» число, кожного місяця. Відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписала Генеральна угода разом з запропонованими АТ КБ «Приватбанк» Умовами та правилами. Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір, підтверджується підписом у заяві. Копії Умов та правил додаються до позовної заяви (з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами АТ КБ «Приватбанк» можна ознайомитись на сайті http://privatbaiik.ua/rules).

Зауважив, що як вбачається з матеріалів справи, наявні: витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, а також Анкета-заява і Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та Правил надання продукту кредитних карт, підписані ОСОБА_1 .

Вказано, що разом із тим п. 2.1 Генеральної угоди № б/н від 20.01.2015, яка підписана особисто ОСОБА_1 , передбачено розмір відсоткової ставки на рівні 1,5 % на місяць або 18% на рік на користування кредитними коштами.

Банк на підтвердження доводів скарги надав новий розрахунок заборгованості за процентами на суму 4595,55 грн, вказавши, що його проведено з 20.01.2015 по 31.01.2017, що є строком дії Генеральної угоди.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову без повідомленням учасників справи.

Згідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

З огляду на те, що банком рішення суду оскаржене лише в частині відмови у стягненні відсотків, то відповідно до норми ч. 1 ст. 367 ЦПК України в частині задоволення позову рішення районного суду не перевіряється та не переглядається.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду в оскарженій частині не відповідає.

Задовольняючи частково вимоги позову, суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що вимоги Банку щодо стягнення заборгованості за кредитом у сумі 11936,51 грн. та штрафу у розмірі 2479,68 грн. відповідно до п.1.1.2, п. 2.2 Генеральної угоди є доведеними і такими, що підлягають задоволенню.

Суд відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України посилався на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, на підставі чого дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову про стягнення з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі, заборгованості за пенею, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог в цій частині через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення відсотків.

Суд встановив, що Банк є акціонерним товариством, юридичною особою та має банківську ліцензію на надання банківських послуг.

20.01.2015 ОСОБА_1 підписав анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «Приват Банку»(а.с.5).

Цього ж числа між ним та Банком щодо раніше укладеного кредитного договору №SAMDN8710 укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, з якої вбачається наступне:

П.1.1.2 заборгованість по договору з дати підписання Генеральної угоди складає 12696,51 грн.

П. 1.1.3 визначена дата кінцевого погашення заборгованості по Договору - 31.01.2017.

П.1.6. Інші умови договору №SAMDN8710 від 04.01.2013, які не протирічать розділу «реструктуризація заборгованості» цієї Генеральної угоди, залишаються незмінними.

П. 2.2. За порушення строків погашення кредиту позичальник сплачує штраф у розмірі 2479,68 грн.

П.1.7 Ця генеральна угода в частині «реструктуризація заборгованості» діє протягом строку дії договору №SAMDN8710 від 04.01.2013.

За твердженням позивача кредитний договір складається із договору №SAMDN8710 від 04.01.2013, Генеральної угоди разом із Умовами та правилами, «Тарифами Банку» які викладені на зазначеному банківському сайті (а.с.2-30).

Свої зобов`язання щодо надання кредиту Банк виконав.

Банк зазначає, що в порушення умов Договору відповідач, станом на 09.09.2019 має загальну заборгованість перед Банком у розмірі 50309,24 гривень, яка складається із наступного:

- заборгованість за кредитом 11936,51 грн;

- заборгованість по процентам по користуванню кредитом 10110,21 грн;

- заборгованість за пенею та комісією 25782,84 грн;

- штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди 2479,68 грн.

Розмір заборгованості підтверджується наданим розрахунком (а. с. 4).

Відповідно до ст. 89 ІЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно наведений у ст. 207 ЦК України вимог до письмової форми правочину правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Правилом статті 640 ЦК України закріплено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладенимз моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Саме таку правову позицію було висловлено у постанові КЦС Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17.

З матеріалів справи вбачається, що 20.01.2015 ОСОБА_1 підписав анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «Приват Банку» (а. с. 5). Цього ж числа між ним та Банком щодо раніше укладеного кредитного договору №SAMDN8710, укладена Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт.

Згідно із п. 2.1 Генеральної угоди № б/н від 20.01.2015, яка підписана особисто ОСОБА_1 , розмір відсоткової ставки узгоджено на рівні 1,5 % на місяць або 18% на рік на користування кредитними коштами.

За таких обставин безпідставним є посилання районного суду на висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у аналогічній за обставинами справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), як на підставу відмови у стягненні відсотків за користування кредитними коштами, оскільки розмір процентної ставки був безпосередньо узгоджений учасниками справи у Генеральній угоді.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Колегія суддів враховує, що відповідач був обізнаний про розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень (а. с. 56, 111), однак заперечень щодо наявності заборгованості та її розміру не надав, та відповідно не виконав процесуальний обов`язок щодо спростування викладених у позовній заяві обставин.

Банк на підтвердження доводів скарги надав новий розрахунок заборгованості за процентами на суму 4595,55 грн, вказавши, що його проведено з 20.01.2015 по 31.01.2017, що є строком дії Генеральної угоди.

Суд приймає вказаний розрахунок, оскільки він відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), за яким припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики в разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Тобто право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за процентами за користування кредитними коштами на суму 4595,55 грн.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції частково задовольняє апеляційну скаргу та скасовує рішення районного суду в оскарженій частині із частковим задоволенням позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитними коштами.

Питання про судові витрати вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 24 грудня 2019 року скасувати в частині відмови у стягненні відсотків за користування кредитними коштами та розподілу судових витрат.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами у розмірі 4595 (чотири тисячі п`ятсот дев`яності п`ять) гривень 55 копійок.

В іншій частині у задоволенні вказаної вимоги відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» () судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 2035 (дві тисячі тридцять п`ять) гривень 59 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 23 липня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегії С.С. Кругова.

О.Ю. Тичкова.