Справа № 211/2404/20
Провадження № 2/211/1443/20
У Х В А Л А

іменем України

16 липня 2020 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Папариги В.А.,

при секретарі Чернушкіній Г.В.,

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

встановив:

В провадженні Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб Peugeot 407, реєстраційний номер НОМЕР_1 , дата реєстрації 28.10.2017 року, без фактичного його вилучення у відповідача. В обґрунтування заяви послався на те, що відповідач намагається уникнути відповідальність за вчинення ДТП. В разі задоволення позовних вимог, ОСОБА_3 доведеться сплатити не тільки матеріальну та моральну шкоду, та відшкодувати судові витрати. Отже, для уникнення ризиків порушення законних прав потерпілої у ДТП особи, ОСОБА_2 , на реальне та своєчасне виконання судового рішення по даній справі, є необхідність застосувати заходи забезпечення позову.

Дослідивши зміст заяви про забезпечення позову та матеріали справи, суд не вбачає підстав для задоволення заяви представника позивача про забезпечення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч.1 ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно роз`яснень, викладених у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22.12.2006 року № 9 вбачається, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим вимогам, а також мають бути безпосередньо пов`язанні з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачам вчиняти певні дії.

Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

З огляду на вищевикладене можна зробити висновок, що накладення арешту на майно, як спосіб забезпечення позовних вимог, може бути застосовано судом не тільки у випадку існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а й за наявності самої реальної ймовірності такого відчуження.

Аналізуючи доводи заяви про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що вказана заява є недостатньо обґрунтованою та її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому. В заяві не наведено посилань та доказів того, що існують обставини, які свідчать про реальний намір відповідача на відчуження рухомого майна, яке належить останньому на праві власності.

Крім того, обраний заявником вид забезпечення позову у вигляді накладення арешту на рухоме майно є неспівмірним із заявленими позивачем вимогами про стягнення з відповідача в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди - 32 688, 93 грн. та в рахунок відшкодування понесених судових витрат в розмірі 9181,60 грн., та таким, що буде обмежувати та порушувати права відповідача як власника.

Отже, у відповідності із вищевикладеним, враховуючи зміст заяви, предмет позову, конкретні обставини по справі, та з урахуванням змісту зазначених норм процесуального права, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 149, 153, 247, 259-261, 353-354 ЦПК України, суд -

ухвалив:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, шляхом накладення арешту на автомобіль - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 16 липня 2020 року.

Суддя: В. А. Папарига