Гребінківський районний суд Полтавської області
___________________________________________________________________________________
Справа № 528/470/20
Провадження № 2/528/240/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 липня 2020 року м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області у складі:

судді Шевченко В.М.,

за участю секретаря судового засідання Кузуб В.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні Гребінківського районного суду Полтавської області

цивільну справу № 528/470/20

за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

учасники справи - не з`явились,

УСТАНОВИВ:

11.06.2020 до Гребінківського районного суду Полтавської області надійшов позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в особі представника за довіреністю Гребенюка О.С. до ОСОБА_1 з вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 16.10.2012 в розмірі 26 225 грн 67 коп та 2 102 грн 00 коп в рахунок повернення судового збору. Позовна заява мотивована тим, що між позивачем та відповідачем у справі - ОСОБА_1 16.10.2012 був укладений кредитний договір № б/н, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 1 500 грн 00 коп у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідачем не виконано взяті на себе зобов`язання відповідно до умов договору, у зв`язку із чим станом на 31.03.2020 заборгованість відповідача за кредитним договором становить 26 225 грн 67 коп з яких: 1 433 грн 89 коп - заборгованість за тілом кредиту; 23 066 грн 75 коп - заборгованість за простроченими відсотками; 0, 00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 1 225 грн 03 коп - штраф (процентна складова).

Справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням сторін.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, поштове відправлення з копією ухвали, позовної заяви з додатками ОСОБА_1 отримав 26.06.2020 /а.с. 68/. Правом подання відзиву не скористався, інших заяв, клопотань, суду не надав.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника Банку та винесення заочного рішення.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, прийшов таких висновків.

Згідно із витягом із статуту /а.с.50-51/ позивач є правонаступником Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК». А, випискою з ЄДРПОУ /а.с.46/ та банківською ліцензією /а.с.48/ підтверджується, що він є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на здійснення банківських операцій.

Судом встановлено, що 16.10.2012 відповідач ОСОБА_1 , будучи неповнолітнім (17 років), подав позивачу анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка оформлена у виді договору без згоди на його укладення законними представниками неповнолітнього, за яким відповідач отримав кредит у сумі 1 500 грн. 00 коп у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок /а.с. 14, 16-43/.

Заявляючи вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором б/н від 16.10.2012, АТ КБ «ПриватБанк» надав суду копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 16.10.2012 (а.с. 14), витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с. 15), витягу з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с, 16-43), копію паспорта ОСОБА_1 (а.с.44-45), розрахуноку заборгованості за договором №б/н від 16.10.2012 (а.с. 7-8), виписки за договором №б/н від 16.10.2012 /а.с. 9-11/, довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_1 /а.с. 12/, довідки про надання кредитних карт ОСОБА_1 /а.с. 13/.

Із позовної заяви слідує, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а відповідач всупереч договірним зобов`язанням, в установлені терміни не повернув належні грошові суми, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка підтверджується розрахунком /а.с.7-8/.

За наданим позивачем розрахунком розмір заборгованості ОСОБА_1 перед позивачем станом на 31.03.2020 заборгованість відповідача за кредитним договором становить 26 225 грн 67 коп з яких: 1 433 грн 89 коп - заборгованість за тілом кредиту; 23 066 грн 75 коп - заборгованість за простроченими відсотками; 0, 00 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 1 225 грн 03 коп - штраф (процентна складова).

Предметом судового розгляду є стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

За приписом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (статті 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (стаття 530 ЦК України).

Статтею 525 ЦК заборонено односторонню відмову від зобов`язання або односторонню зміну його умов.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За приписами ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У даному випадку судом встановлено, що анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку у виді договору оформлено неповнолітньою особою - 17 років, без підпису законних представників - батьків або опікунів (піклувальників), інших доказів на наявність згоди законних представників на укладення відповідних договірних правовідносин стороною позивача суду не надано.

Відповідно до статті 1 Конвенції про права дитини дитиною є кожна людська істота до досягнення нею 18-річного віку, якщо за законом, що застосовується до цієї особи, вона не досягне повноліття раніше.

Діти незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним, рівні у своїх правах (стаття 52 Конституції України).

Поняття «малолітня особа» та «неповнолітня особа» пов`язані насамперед із дієздатністю і використовуються для визначення вікової межі, з якої ці особи здатні самостійно чи за згодою законних представників набувати та здійснювати суб`єктивні права і обов`язки.

Ст. 6 Сімейного Кодексу України виокремлює групи дітей: це малолітні особи віком до 14 років та неповнолітні особи віком від 14 до 18 років.

Правосуб`єктність таких осіб включатиме правоздатність та часткову чи неповну дієздатність. Розглядаючи вік до 14 років, а також від 14 до 18 років, українське законодавство врахувало психологічні особливості віку, надаючи їм можливість вчиняти певні дії, які породжують певні наслідки.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Обсяг дієздатності неповнолітніх є вужчим, ніж у осіб з повною дієздатністю. Саме тому Цивільний кодекс України позначає дієздатність неповнолітніх як неповну.

Згідно зі статтями 31, 32 ЦК України фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: 1) самостійно вчиняти дрібні побутові правочини; 2) здійснювати особисті немайнові права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 3) самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; 4) самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; 5) бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; 6) самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку).

Інші правочини неповнолітній укладає за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону (ч. 2 ст. 32 ЦК україни)

Згода на вчинення неповнолітньою особою правочину має бути одержана від батьків (усиновлювачів) або піклувальника та органу опіки та піклування відповідно до закону (ч. 4 ст. 32 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилом ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, керуючись положеннями діючого цивільного законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не доведено наявність саме кредитних правовідносин між Банком та ОСОБА_1 , який в неповнолітньому віці без згоди батьків звернувся до позивача із анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка оформлена у виді договору. Роздруківка із сайту банка за відсутності підпису відповідача та згоди законних представників на вчинення неповнолітньою особою правочину не може виступати належним доказом, як щодо укладення кредитних правовідносин, так і наявної заборгованості, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в Умови та правила надання банківських послуг, фактична наявність яких в даному випадку не підтверджена жодним належним та допустимим доказом.

Враховуючи викладене, судом встановлено, що позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

При розгляді цих спірних правовідносин судом враховано висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справі № 492/1149/16-ц від 18.10.2018, № 364/737/17 від 14.06.2018, № 373/251/17 від 31.01.2019, у справі № 372/2767/16-ц від 24.01.2019, у справі № 591/1325/17від 24.10.2019, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 від 03.07.2019.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76, 77, 83, 89,141, 209, 258, 264, 268, 354, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України,

УХВАЛИВ:

відмовити у задоволенні позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Гребінківський районний суд Полтавської області у строки, встановлені статтею 354 ЦПК України з урахуванням пункту 3 розділу XII Прикінцеві положення.

Інформацію стосовно справи, що розглядається, можна отримати за адресою: м. Гребінка, вул. Я. Мудрого, 4, та на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud1605.

Повний текст рішення складено 15.07.2020.

Суддя В. Шевченко