Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2020 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

Головуючого-судді: Власенко М.Д.,

за участі секретаря судового засідання: Борух Ю.К.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

свідка ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання договору дарування квартири,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив розірвати договір дарування квартири АДРЕСА_1 , укладений 11 грудня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Бурлаком P.O., повернувши сторони в первісне положення і визнавши за позивачем, ОСОБА_1 , право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач по справі ОСОБА_4 доводиться йому рідним сином. ОСОБА_1 , до грудня 2018 року був власником Ѕ частини спірної квартири, яка була спільно придбана за кошти його матері ним в період шлюбу з колишньою дружиною ОСОБА_3 , яка в наступному розділила цю квартиру в рівних частинах. В травні 2018 року шлюб між подружжям було розірвано, та восени 2018 року до нього звернувся відповідач ОСОБА_4 і попросив позивача допомогти йому, оскільки не мав нормальних умов для проживання. Позивач, з почуттів родинної любові і турботи до відповідача пообіцяв допомогти сину та подарувати належну йому частку спірної квартирі, але при цьому поросив відповідача зберегти для нього можливість проживати в тій частині квартири, а також додати суму для купівля власного житла у випадку необхідності, на що відповідач погодився. 11 грудня 2018 року разом з відповідачем вони звернулись до приватного нотаріуса КМНО Бурлака Р.О., у якого уклали Договір дарування відповідачу належної позивачу Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 . Відповідач дар прийняв відповідно до вимог діючого Цільного законодавства України. В спірну квартиру позивач не вселився, а через деякий час позивач звернувся до відповідача ОСОБА_4 з проханням допомогти йому матеріально, добавити частину грошей для купівлі йому житла, на що відповідач категорично відмовив. Тому позивач запропонував розірвати Договір дарування квартири і разом звернутися до нотаріуса, але добровільно це зробити відповідач відмовився, тому позивач змушений звернутися до суду.

11 грудня 2019 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. 09 січня 2020 року вимоги ухвали позивачем виконано, надана позовна заява з виправленими недоліками.

17 лютого 2020 року постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням сторін. Витребувано з Комунального підприємства "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради" копію технічного плану квартири АДРЕСА_1 .

11 березня 2020 року відповідач подав до суду письмовий відзив у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Зазначив, що 11 грудня 2018 року дійсно між позивачем та відповідачем, а також ОСОБА_3 , яка діяла від імені відповідача на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 22.11.2018 року, реєстраційний номер № 1012, був укладений спірний Договір дарування 1/2 частки квартири, відповідно до якого дарувальник ОСОБА_1 подарував, а представник обдарованого ОСОБА_3 прийняла в дар на ім`я ОСОБА_4 Ѕ частку спірної квартири. Укладаючи Договір дарування позивач знав про його природу, проти підписання вказаного договору не заперечував, а значить повністю усвідомлював свої дії. Водночас при укладенні Договору дарування позивачу та представнику відповідача за довіреністю ОСОБА_3 нотаріусом були роз`яснені вимоги законодавства, щодо змісту й правових наслідків правочину, що укладається між сторонами, зокрема п. 14 встановлено, що сторони за Договором стверджують, що усвідомлюють значення своїх дій, не помиляються щодо обставин правочину, правочин є виявленням їх справжньої волі, правочин не вчинений під впливом тяжких обставин. Зазначив, що зі своєї сторони він нічого не обіцяв позивачу, більш того, ніяких подібних бесід між нами не відбувалося. Позивач особисто запропонував йому, як батько, подарити частку квартири, жодних примусових впливів на позивача він не чинив. Посилання позивача на те, що відповідач отримав від нього частку квартири у дар за умовами, що він буде проживати в цій квартирі і що він при необхідності надасть йому відсутню суму грошей на купівлю житла є безпідставними, оскільки таких умов спірний договір не містить. Вважає, що вимоги позивача нічим не обґрунтовані, правочин укладений з дотриманням вимог чинного законодавства, відповідає волевиявленню та дійсним намірам сторін на момент його укладання, а отже підстави для розірвання Договору дарування відсутні.

Позивач в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав, вказавши, що він дійсно на момент укладення спірного договору бажав подарувати сину частину квартири, усвідомлював значення своїх дій та правову природу договору дарування. Жодного тиску на нього ніхто не чинив, але він розраховував на допомогу з боку свого сина та колишньої дружини вподальшому, якщо йому необхідно буде придбати власне житло. Він про це запитував у колишньої дружини по телефону і вона не відмовила йому, а сказала, що поспілкується з сином, що він розцінив як те, що син буде надавати йому допомогу, оскільки прямої відмови він не почув. Оскільки йому стало відомо, що син хоче продати спірну квартиру і купити машину, при цьому відмовився додати йому коштів на купівлю власного житла, а на теперішній час він не має де жити, тому вирішив розірвати договір дарування квартири.

Відповідач та його представник в судовому засіданні просили відмовити у задоволені позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що є колишньою дружиною позивача та матір`ю відповідача. З позивачем перебували у зареєстрованому шлюбі 11 років, за цей час його мати допомогла їм купити квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Через два роки позивач пішов з сім,ї, вони через нотаріуса розділили вказану квартиру по Ѕ частки за кожним. В червні 2018 року вони зустрілись і вона нагадала волю його померлої матері, яка хотіла, щоб квартира залишилась онуку їх сину ОСОБА_4 . Позивач погодився подарувати свою частку сину, 15 вересня 2018 року вони всі разом прийшли до нотаріальної контори для укладання договору дарування, однак угода не відбулась, оскільки позивач хотів спочатку нотаріально засвідчити розписку на його утримання, але син відмовився. Після цього, через два тижні позивач сам їй зателефонував і запронував все ж таки оформити дарування і вони звернулися до іншого нотаріуса. Син дав їй довіреність і вона разом з позивачем 11 грудня 2018 року уклали договір дарування Ѕ частки спірної квартири. При укладанні договору позивач діяв усвідомлено, нотаріус їм роз`яснював всі умови та наслідки, ніякого тиску на позивача ніхто не чинив, він був у доброму настрої, спілкувався з нею в очікуванні оформлення всіх документів. Жодних домовленостей або обіцянок утримувати позивача матеріально, або надавати йому гроші на купівлю житла, ані вона, ані її син не давали.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 грудня 2018 року ОСОБА_1 « ОСОБА_5 » подарував, а представник обдарованого ОСОБА_3 , прийняла в дар на ім`я ОСОБА_4 Ѕ частку квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка складається в цілому з однієї кімнати, розташованої на другому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку, житловою площею 18,4 кв.м., загальною площею 34,6 кв.м.. Договір посвідчено 11 грудня 2018 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Бурлак Р.О. та зареєстровано в реєстрі за №1753. Договір викладено на спеціальному бланку ННМ 605238. Згідно п. 14 Договору дарування, сторони за Договором стверджують, що усвідомлюють значення своїх дій, не помиляються щодо обставин правочину, правочин є виявленням їх справжньої волі, правочин не вчинений під впливом тяжких обставин(а.с.35)..

Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.12.2018 року №148945438, 1/2 частка квартири що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрована за ОСОБА_4 на праві приватної спільної часткової власності на підставі договору дарування, посвідченого Бурлак Р.О. приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу 11 грудня 2018 року, реєстр №1753 (а.с.36).

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Правові підстави для розірвання договору дарування дарувальником, визначені частинами 1-3 статті 727 ЦК України, а саме: дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування нерухомих речей чи іншого особливо цінного майна, якщо обдаровуваний умисно вчинив кримінальне правопорушення проти життя, здоров`я, власності дарувальника, його батьків, дружини (чоловіка) або дітей. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо обдаровуваний створює загрозу безповоротної втрати дарунка, що має для дарувальника велику немайнову цінність. Дарувальник має право вимагати розірвання договору дарування, якщо внаслідок недбалого ставлення обдаровуваного до речі, що становить культурну цінність, ця річ може бути знищена або істотно пошкоджена.

При цьому, частиною 4 ст.727 ЦК України визначено умову, за наявності якої дарувальник може вимагати розірвання договору дарування у випадку виникнення підстав для його розірвання, а саме - якщо на момент пред`явлення вимоги дарунок є збереженим.

Таким чином, законодавча конструкція норми статі 727 ЦК України не передбачає самостійного застосування норми частини четвертої, на яку посилався позивач як на підставу для розірвання договору дарування, оскільки саме по собі збереження дарунку не є правовою підставою для розірвання договору дарування, а є лише умовою, за наявності якої та у випадку наявності підстав, передбачених ч.1-3 ст.727 ЦК України, може бути заявлено вимогу про розірвання договору дарування.

Будь-яких інших правових підстав для розірвання договору дарування позивачем не заявлено, доказів на підтвердження існування цих підстав до суду не надано. Натомість позивачем підтверджено в судовому засіданні, що на момент укладення договору він діяв усвідомлено, зміст договору відповідав його волі, а саме бажанню подарувати сину частину квартири, він не помилявся щодо природи договору та його наслідків. Твердження позивача щодо сподівань на матеріальну допомогу сина у майбутньому та відмова сина надавати таку допомогу, не можуть бути законною підставою для розірвання договору дарування.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами перед судом наявності будь-яких правових підстав для розірвання договору дарування, а отже в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦК України, враховуючи результат вирішення спору, судові витрати слід віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 720-728, ЦК України, ст. 13, 76-83, 88, 141, 258, 259,263- 268, 273, 279,352 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання договору дарування квартири відмовити в повному обсязі.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційної інстанції через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНКОПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено та підписано 04 серпня 2020 року.

Суддя: М. Д. Власенко