Справа № 496/1250/18
Провадження № 2/496/161/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Буран В.М.,

за участю:

секретаря - Дигуляр А.С.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження матеріали цивільного позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в особі законного представника - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в особі законного представника - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 в особі законного представника - ОСОБА_6 про стягнення боргу кредитором спадкодавця у сумі 7961,06 грн.,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачів на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 27.07.2010 року та судові витрати по справі.

Свої вимоги мотивує тим, що 27.07.2010 року до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся ОСОБА_7. з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим ним було підписано заяву та було отримано кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. ОСОБА_7 підтвердив свою згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. Станом на дату смерті заборгованість Позичальника перед Банком за кредитним договором № б/н від 27.07.2010 року становить - 7961,06 грн. з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості , яка складається з наступного :

- 5378,60 грн. - заборгованості за тілом кредиту;

- 2582,46 грн. - нараховано заборгованості за користування кредитом.

Спадкоємцями після смерті боржника є відповідачі у справі, що стало підставою для звернення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 25.04.2018 року було відкрито загальне позовне провадження по справі.

Ухвалою суду від 06.06.2018 року було постановлено про витребування спадкової справи після смерті ОСОБА_7 .

Ухвалою суду від 21.08.2018 року було залучено до участі у справі відповідачів.

В матеріалах справи міститься клопотання представника позивача про розгляд справи без участі представника позивача, не заперечує про заочний розгляд справи (а.с. 60).

Відповідач по справі ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 , в судове засідання не з`явилась, але надала суду заяву в якій просить провести судове засідання за їх відсутності.

ОСОБА_3 , в особі законного представника - ОСОБА_8 в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили.

ОСОБА_5 та ОСОБА_5 , особі законного представника - ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся ОСОБА_7. з метою отримання банківських послуг у зв`язку із чим відповідачем було підписано заяву від 27.07.2010 року б/н (а.с. 9).

У встановлений договором термін відповідач свої зобов`язання не виконав - не погасив кредит, що призвело до виникнення перед установою банку заборгованості.

18.06.2017 року банк звернувся до Біляївської районної державної нотаріальної контори з претензією кредитора про повернення суми боргу, яка виникла на дату смерті боржника (а.с. 48).

Листом від 05.07.2017 року Біляївська районна державна нотаріальна контора Одеської області повідомила Банк про перенаправлення претензії за місцем відкриття спадщини (а.с. 49).

Листом від 17.07.2017 року приватний нотаріус Зезик В.А. повідомив Банк про відкриту спадкову справу після смерті ОСОБА_7 , спадкоємцями якого є: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 50).

З витребуваної судом спадкової справи після смерті боржника, встановлено, що спадкоємцями померлого також є: син померлого - ОСОБА_3 , донька померлого - ОСОБА_5 , син - ОСОБА_5 (а.с. 79-195). Ухвалою суду від 21.08.2018 року їх було залучено до участі у справі як співвідповідачів.

Згідно розрахунку заборгованості, станом на дату смерті заборгованість Позичальника перед Банком за кредитним договором № б/н від 27.07.2010 року становить - 7961,06 грн. з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості , яка складається з: 5378,60 грн. - заборгованості за тілом кредиту та 2582,46 грн. - нараховано заборгованості за користування кредитом.

Згідно з ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється зі смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.1281 ЦК України, спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину незалежно від настання строку вимоги.

Згідно ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Оскільки позичальник (боржник) помер, то відповідати перед АТ КБ «Приватбанк» на підставі ст.ст.1281-1282 ЦК України за борги спадкодавця мають спадкоємці у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Також, згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року, при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Таким чином, позивач зобов`язаний довести, що саме відповідач є спадкоємцем померлого, прийняв після нього спадщину, наявність спадкового майна та його вартість.

Позивач зазначає, що спадкоємцем боржника у порядку ч.3 ст.1268 ЦК України, є відповідачі по справі, що підтверджується відомостями з нотаріальної контори.

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

З матеріалів витребуваної спадкової справи було встановлено, що спадкоємцями померлого є: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_5 .

Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/10 частку у праві власності на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 отримав спадкоємець - ОСОБА_3 .

Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/10 частку у праві власності на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 отримав спадкоємець - ОСОБА_5 .

Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/10 частку у праві власності на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 отримала спадкоємець - ОСОБА_5 .

Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України).

Суд зазначає, що співвідповідачі по справі були залученні на підставі спадкової справи після смерті боржника, а не за клопотанням позивача. Уточненої позовної заяви, яка б містила вимоги щодо стягнення заборгованості в межах отриманої частки майна померлого кожним із спадкоємців до суду не надходило.

Отже, порушуючи питання про стягнення зі спадкоємців заборгованості за кредитом, позивач в порушення вимог ст. 1282 ЦК України будь-яких обґрунтувань та доказів щодо вартості спадкового майна не надає. Клопотань про призначення експертизи, з метою визначення вартості майна, позивачем не з`являлось.

Вказаний висновок суду узгоджується з висновком Верховного суду України, викладеного в постанові від 06 червня 2018 року по цивільній справі №533/370/16-ц.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо вартості майна, прийнятого спадкоємцями у спадщину. Відсутність відомостей щодо вартості майна, отриманого у спадщину, визначеного ринковою вартістю на час відкриття спадщини, в свою чергу позбавляє суд можливості вирішити позовні вимоги.

Окрім того, суд вважає за необхідне, при розгляді справи про стягнення боргу із спадкоємців, встановити чи дійсно у спадкодавця існував даний борг.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України, встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява, разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами Банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в заяві (а.с. 9).

Згідно ст. 633 ЦК України - публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, а ч. 2 вказаної статті передбачено, що договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно положень ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У встановлений договором термін відповідач свої зобов`язання не виконав - не погасив кредит, що призвело до виникнення перед установою банку заборгованості.

З розрахунку заборгованості, складеного позивачем, вбачається, що станом на дату смерті у відповідача виникла заборгованість у розмірі 7961,06 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 5378,60 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитом - 2582,46 грн.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту зазначив, що 27.07.2010 року відповідач підписав заяву, згідно умов якої ним було отримано кредит у розмірі 8000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, при цьому заява не містить інформації про встановлений розмір кредитного ліміту. Однак, позивач зазначає, що при встановленні та зміні кредитного ліміту Банк керується п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. А п. 1.1.3.2.4 Договору передбачена одностороння зміна Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком, за умов інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку, а згідно п. 1.1.2.1.5 Умов, до обов`язків позичальника входить отримання таких виписок.

Суд, ознайомившись із наявною в матеріалах справи копією заяви, встановив, що підписуючи заяву, ОСОБА_7 погодився на умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифами банку, з якими він начебто ознайомилась, шляхом отримання їх письмово екземпляру, та за умов яких зобов`язався сплачувати кредит.

Норми закону вказують, що в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Всупереч, вищевказаного позивачем не надано суду копії умов та правил надання банківських послуг та тарифів банку, які б містили особистий підпис ОСОБА_7 станом на момент підписання заяви, пункти умов якого (в тому числі 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4, 1.1.3.2.4 та 1.1.2.1.5) повідомляють боржника щодо умови встановлення йому розміру кредитного ліміту, його обов`язків отримувати виписки з карткового рахунку, тощо, що в свою чергу є порушенням ст. 628 ЦК України, відповідно якої зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (а.с. 10-43).

Таким чином, банк не поставив суд до відома, з якими умовами ознайомився відповідач, підписуючи заяву та які тарифи кредиту йому було запропоновано. Для розгляду справи ця обставина має суттєве значення, зокрема, суд повинен мати можливість перевірити правильність нарахування в тому числі відсотків, за користування кредитом.

Обґрунтовуючи вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом, заборгованості за відсотками за користування кредитом, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 02.10.2017 року, Банк посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які виготовленні у формі витягу із веб-сайту, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, визначенні позивачем, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

У даному випадку відповідач є споживачем банківських послуг. Згідно з пунктом 22 ч. 1 ст. 1 ЗУ Про захист прав споживачів - споживач є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Правова позиції Великої Палати Верховного Суду, висловлена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), (яка відступила від висновку, висловленого Верховним Судом України у постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14), вказує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема - верховенство права.

Згідно ст. 42 Конституції України - Держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (27.07.2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (03.04.2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про встановлений розмір кредитного ліміту, надані банком Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків.

Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З наданих позивачем доказів, суд не може дійти висновку про правильність і достовірність розрахунку заборгованості відповідача перед Банком.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, ч. 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, у зв`язку з недоведеністю позивачем факту наявності боргу спадкодавця, а також не доведено одержання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_5 у спадщину майна достатньою вартістю для задоволення вимог банку, що виключає можливість стягнення на користь банку відповідної кредитної заборгованості, оскільки спадкоємець зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину (стаття 1282 Цивільного кодексу України).

За таких обставин суд дійшов висновку, що позов слід залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір відносить за його рахунок.

Керуючись ст. ст. 207, 526, 549, 551, 608, 633, 634, 638, 639, 1054, 1055, 1216, 1218, 1268, 1270, 1281, 1282 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76, 79, 80, 81, 89, 178, 247, 259, 263-265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

В позові Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (місце знаходження - 011001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; ЄДРПОУ - 14360570) до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , ІПН - НОМЕР_1 ) яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (ІПН НОМЕР_2 , самостійно не зареєстрована), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ІПН - НОМЕР_3 , в особі законного представника - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (місце проживання: АДРЕСА_3 , ІПН - НОМЕР_4 ), ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 (ІПН - НОМЕР_5 ) в особі законного представника - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (місце проживання: АДРЕСА_4 , ІПН - НОМЕР_6 ) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (ІПН - НОМЕР_7 ) в особі законного представника - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (місце проживання: АДРЕСА_4 , ІПН - НОМЕР_6 ), про стягнення боргу кредитором спадкодавця у сумі 7961,06 грн. - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 13.07.2020 року.

Суддя Буран В.М.