У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" липня 2020 р.

м. Київ

справа № 755/9099/20

провадження № 4с/755/166/20

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Савченко Н.П.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - Іванов А.В. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Іванов Андрій Валерійович, ОСОБА_3 , на бездіяльність приватного виконавця, -

УСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій поновити строк звернення із скаргою, визнати неправомірною бездіяльність приватного виконавця Іванова А.В., яка полягає у не вчиненні дій щодо зняття арешту з рахунку НОМЕР_1 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , призначеного для зарахування пенсії, та заявник просить суд зобов`язати приватного виконавця Іванова А.В. зняти арешт з рахунку та грошових коштів на рахунку НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 .

Заявник мотивує свої вимоги тим, що 15.11.2019 року за заявою представника ОСОБА_3 , приватним виконавцем Івановим А.В. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 60629858 та накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 , його грошові кошти. 28.11.2019 року приватним виконавцем також була винесена постанова про арешт всіх рахунків заявника, зокрема, відкритих в АТ КБ «ПриватБанк» та коштів, які знаходяться на цих рахунках, тому на виконання постанови приватного виконавця АТ КБ «ПриватБанк» було накладено арешт на рахунок, відкритий на ім`я заявника, на який надходять пенсійні кошти заявника як особи з інвалідністю. 29.04.2020 року заявник звернувся до приватного виконавця із заявою про скасування арешту із банківського рахунку, з якого заявник отримує пенсійні нарахування, однак приватним виконавцем не відмовлено у знятті арешту із пропозицією звернутися до суду.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги скарги підтримав в повному обсязі з підстав, що містить її зміст.

Заінтересована особа приватний виконавець Іванов А.В. в судовому засіданні проти скарги заперечив в повному обсязі з підстав, що містять письмові пояснення на скаргу, долучені до матеріалів скарги, просив скаргу залишити без розгляду, вказуючи на пропуск заявником десятиденного строку на оскарження постанови приватного виконавця, яка ним прийнята 28.11.2019 року.

Заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення на його адресу копії ухвали про призначення справи до розгляду, яка знаходиться у загальному доступі ЄДРСР (а.с. 44), розміщення оголошення на веб-сайт офіційної сторінки суду (а.с. 45), ураховуючи надіслання заявником ОСОБА_1 заздалегідь на адресу всіх заінтересованих осіб копії скарги із додатками відповідно до вимог статті 183 ЦПК України. (а.с. 28, 29)

Згідно положення частини другої статті 450 Цивільного процесуального кодексу України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 (із змінами від 16 березня 2020 року) «Про запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої корона вірусом SARS-Co-V-2», а також з урахуванням листа Ради суддів України № 186/20 від 16.03.2020 року щодо особливого режиму роботи судів у період дії карантину, вислухавши учасників справи в залі суду із дотриманням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вивчивши зведене виконавче провадження, долучене до матеріалів справи, приймаючи до уваги пояснення учасників справи, суд приходить до наступного.

Згідно положення ч. 1, 2 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності державних виконавців.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби має відбуватися згідно зі статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Право на звернення до суду є строковим. Скаргу на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи (частина перша статті 449 Цивільного процесуального кодексу України).

Таким чином, ураховуючи клопотання заявника ОСОБА_1 про поновлення строку для подання скарги на постанову приватного виконавця від 28.11.2019 року (а.с. 1), суд визнає таке клопотання обґрунтованим, з огляду на те, що процесуальний строк звернення до суду із скаргою пропущено заявником у зв`язку із реалізацією ним свого права на урегулювання спору у позасудовому порядку, шляхом отримання від АТ КБ «ПриватБанк» необхідних довідок та звернення до приватного виконавця із заявами про скасування постанови від 28.11.2019 року у позасудовому порядку, що є поважною причиною пропуску такого строку, який підлягає до поновлення та є підставою розгляду скарги заявника по суті його вимог.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження»)

Згідно положення ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Приватний виконавець здійснює примусове виконання, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України (п. 1 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ч. 5 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно із ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувана про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо в заяві стягувача зазначено рахунки боржника у банках, інших фінансових установах, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження накладає арешт на кошти боржника.

У разі якщо в заяві стягувача зазначено конкретне майно боржника, виконавець негайно після відкриття виконавчого провадження перевіряє в електронних державних базах даних та реєстрах наявність права власності або іншого майнового права боржника на таке майно та накладає на нього арешт. На інше майно боржника виконавець накладає арешт в порядку, визначеному статтею 56 цього Закону.

Відповідно до частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник (частина перша статті 50 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Так, судом встановлено, що 15.11.2019 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Іванова А.В. відкрито виконавче провадження ВП № 60629858 з примусового виконання виконавчого листа № 755/9955/15 Дніпровського районного суду м. Києва від 29.12.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором безпроцентної позики від 05 лютого 2014 року в розмірі 231 580 еєро, що станом на 12 листопада 2017 року становить 7 156 423 гривні 41 копійка, 10% річних від простроченої суми - 23 201 євро за період з 31.05.2014 року по 31.05.2015 рік в розмірі 2 320 євро, що станом на 12 листопада 2017 року становить 71 694 гривні 02 копійки та судовий збір в сумі 8 000 гривень, а всього 7 236 117 (сім мільйонів двісті тридцять шість тисяч сто сімнадцять) гривень 43 (сорок три) копійки. (а.с. 11)

28.11.2019 року з огляду на значну заборгованість з боку боржника ОСОБА_1 за виконавчим провадженням ВП № 60629858: 257 290,00 євро, 8 912,80 грн. та на наявність відкритих боржником банківських рахунків в АТ «Ідея Банк» та в АТ КБ «ПриватБанк», постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Іванова А.В. накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках: в АТ «Ідея Банк» та в АТ КБ «ПриватБанк». (а.с. 14)

31.03.2020 року постановою приватного виконавця Іванова А.В. зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа № 755/9955/15 від 29.12.2018 року до розгляду Верховним Судом питання по суті та закінчення касаційного провадження у справі. (а.с. 16)

Відповідно до положень частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Частинами першою-третьою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статі 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.

Про звернення стягнення на заробітну плату виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Згідно з частиною першою статті 69 Закону України «Про виконавче провадження» підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця у строк, встановлений для здійснення зазначених виплат боржнику, а в разі якщо такий строк не встановлено, - до десятого числа місяця, наступного за місяцем, за який здійснюється стягнення. Такі підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи - підприємці щомісяця надсилають виконавцю звіт про здійснені відрахування та виплати за формою, встановленою Міністерством юстиції України.

Відповідно до частини другої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» з пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.

Відповідно до частини другої статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру: на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках. З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Статтею 46 Конституцією України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційний Суд України у своєму рішенні № 25рп/2009 від 7 жовтня 2009 року зазначив, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел та забезпечується статтями 7, 22, 46, 58, 68 Конституції України. А саме, кожний громадянин має право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення і всі застраховані особи є рівноправними щодо отримання пенсійних виплат. Конституційні права і свободи громадянина України гарантуються і не можуть бути скасовані.

Норми статті 41 Конституції України встановлюють принцип непорушності права приватної власності.

З огляду на вищевикладене колегія суддів Верховного Суду у постанові від 03 жовтня 2019 року по справі № 642/6675/18 дійшла висновку, що: «доводи касаційної скарги про те, що законодавством не заборонено державному виконавцю накладати арешт на рахунок боржника на який надходять пенсійні виплати є безпідставними, так як чинним законодавством передбачений окремий порядок здійснення таких відрахувань, а тому суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку про те, що арешт пенсійних коштів особи, після вирахування з неї сум аліментів за судовим рішенням, позбавляє її джерел до існування та порушує її право на соціальний захист.»

Крім того Верховний Суд звернув увагу на ту обставину, що відповідно до пункту 1 частини четвертої статі 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Так, Листом від 19.05.2020 року № 717-60629858/19 на ім`я ОСОБА_1 приватним виконавцем Івановим А.В. повідомлено, що згідно із листом АТ КБ «ПриватБанк» від 28.11.2019 року Банком відповідно до постанови приватного виконавця про арешт коштів боржника накладено арешт на кошти, що розміщені на рахунках ОСОБА_1 у АТ КБ «ПриватБанк», у тому числі на рахунку НОМЕР_1 в межах суми 257 290,00 євро. При цьому від АТ КБ «ПриватБанк» згідно ч. 3 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження» не надходили до приватного виконавця відомості про цільове призначення рахунку та не поверталась постанова виконавця про арешт коштів боржника без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на вказаному рахунку. (а.с. 18, 19)

Згідно Довідок АТ КБ «ПриватБанк» від 17.04.2020 року, від 31.05.2020 року, та від 02.07.2020 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримує пенсійні виплати на картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 . (а.с. 17, 24, 36)

Аналізуючи зміст поданої скарги, надавши оцінку наявним у справі доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення скарги ОСОБА_1 , а саме в частині: скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Іванова А.В. від 28.11.2019 року, прийнятої в межах виконавчого провадження ВП № 60629858, в частині накладення арешту на рахунок НОМЕР_1, відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , та зняття арешту з грошових коштів, які перебувають на рахунку НОМЕР_1 , оскільки досліджуваний банківський рахунок відкритий з метою отримання заявником як особою з інвалідністю пенсійних виплат, з якого також підлягають до сплати кошти на погашення заявником аліментних зобов`язань, тому арешт такого банківського рахунку є порушенням конституційного права заявника на соціальний захист.

При цьому, постановляючи ухвалу про задоволення скарги у зазначеній частині вимог, судом ураховано, що АТ КБ «ПриватБанк» видав довідки про номер розрахункового рахунку, на який Банком нараховуються пенсійні виплати заявника, - 31.05.2020 року та 02.07.2020 року, тобто після складення приватним виконавцем Листа від 19.05.2020 року про відмову у скасуванні арешту у зв`язку із відсутністю даних типу рахунку, на який ним накладено арешт, - тому у суду відсутні правові підстави для визнання неправомірною бездіяльність приватного виконавця Іванова А.В., яка полягає у не вчиненні дій щодо зняття арешту з рахунку НОМЕР_1 , оскільки у приватного виконавця були відсутні всі відомості щодо рахунку, про скасування арешту на який підлягала розгляду заява.

Разом з тим, суд відмовляє у задоволенні скарги в частині вимог про зобов`язання приватного виконавця зняти оскаржуваний арешт, оскільки вказані дії є обов`язком приватного виконавця, яким наділено останнього законодавством в галузі виконання судових рішень, та у суду відсутні будь-які належні докази порушення або підстави вважати, що виконавцем буде допущено порушення законодавства щодо подальшого проведення виконавчих дій після набрання чинності даною ухвалою суду, якою вже захищено права заявника щодо вимог про скасування постанови приватного виконавця.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Іванов Андрій Валерійович, ОСОБА_3 , на бездіяльність приватного виконавця, - підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст. 19, 55 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 року № 6, ст.ст. 258-261, 268, 352-354, 447-453 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Іванов Андрій Валерійович, ОСОБА_3 , на бездіяльність приватного виконавця,- задовольнити частково.

Скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Іванова Андрія Валерійовича від 28.11.2019 року, прийняту в межах виконавчого провадження ВП № 60629858, в частині накладення арешту на рахунок НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 , та зняти арешт з грошових коштів, які перебувають на рахунку НОМЕР_1 .

В іншій частині скаргу залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасники судового розгляду мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 15 липня 2020 року.

Суддя: В.І. Галаган