Провадження № 2/369/351/20
РІШЕННЯ

Іменем України

26.06.2020 року

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді -Дубас Т.В.,

за участю секретаря - Мазурик Д.С.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представник третьої особи - Сергєєв О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, треті особи: ОСОБА_3 , Громадська організація «Садове товариство «Масив Оленівка» про визнання виконавчих документів, такими, що не підлягають виконання, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою.

Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що 09.08.2019 вона отримала постанову старшого державного виконавця Києво-Святошинського РВДВС Арабаджийської О.С. про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.06.2019 № 369/11929/15-ц про зобов`язання ОСОБА_2 забезпечити право вільного доступу до приладу обліку електричної енергії, що знаходиться в АДРЕСА_1 » шляхом відновлення дороги загального користування вздовж земельних ділянок №№ 56-58 в стан, що існував до будівництва паркану на даній дорозі та каналізаційного колодязя, усунення перешкод у користуванні приладом обліку електричної енергії (лічильником) та дорогою загального користування та зобов`язання відповідача знести самочинно збудований паркан і приведення земельної ділянки у попередній стан, що існував до порушення.

Разом з тим, нею була отримана постанова цього ж державного виконавця про відкриття виконавчого провадження № 503274 з вимогою засипати каналізаційний колодязь, що викопаний на дорозі загального користування та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 «Масив Оленівка» та проходить вздовж земельних ділянок №№ 56-58.

Проте позивач зазначила, що нею вже виконано всі приписи, визначені у вказаних постановах, а тому обов`язок з їх виконання наразі відсутній, у зв`язку з чим вона просить визнати вищезазначені виконавчі документи такими, що не підлягають виконанню.

Ухвалою суду від 17.09.2019 відкрито провадження у справі, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання у справі.

Ухвалою суду від 15.11.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

У судове засідання з`явився представник позивача, підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити.

У судове засідання представник відповідача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, причини неявки свого представника суду не повідомив, подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У судове засідання з`явився представник третьої особи Громадська організація «Садове товариство «Масив Оленівка» не з`явився, про день, час та місце розгляду справи відповідач був повідомлений належним чином, причини неявки свого представника та свою позицію щодо позову третя особа суду не повідомила.

У судове засідання представник третьої особи ОСОБА_3 з`явився, подав суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволені позову.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні у Києво-Святошинському РВ ДВС ГТУЮ у Київській області перебували на виконанні 4 виконавчі провадження №№ 59327246, 59222827, 59327140 та 59327402 з примусового виконання виконавчих листів, що були видані 07.12.2018 та 05.06.2019 Києво-Святошинським районним судом Київської області на виконання постанови Верховного Суду від 17.10.2018.

Належних та допустимих доказів того, що позивачем виконано вимоги державного виконавця в рамках виконавчих проваджень №№ 59327140 та 59327402, суду надано не було.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Приписами ч.ч. 1-3 ст. 432 ЦПК України визначено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання.

З викладеного вбачається, що цивільним процесуальним законодавством встановлено окремий спеціальний порядок для звернення з заявою про визнання виконавчих документів суду такими, що не підлягають виконанню а також передбачено відповідні повноваженню суду при розгляді такої заяви.

Разом з тим, ОСОБА_2 подано до суду саме позовну заяву, за подання якої сплачено судовий збір.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що позивачем обрано неправильний спосіб захисту своїх порушених прав, свобод та інтересів, відмінний від порядку, визначеного ст. 432 ЦПК України, крім того, не було надано належних доказів того, що судове рішення, на виконання якого було видано спірні виконавчі листи, позивачем виконано, у зв`язку з чим така позовна заява не підлягає задоволенню.

Також представником третьої особи ОСОБА_3 було заявлено клопотання про розподіл витрат, пов`язаних з розглядом справи, у якому останній у разі відмови у задоволенні позову просив стягнути з позивача на користь третьої особи витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.

Частиною 1 ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 3 цієї статті передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу.

Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Також діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу).

До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, між Адвокатським об`єднанням «ЮВІТО» та ОСОБА_3 був укладений договір про надання правової (правничої) допомоги від 01.10.2019.

За даним договором позивачу було надано послуги по підготовці та складанню процесуальних документів, та супроводженню справи в суді першої інстанції, за надання яких третьою особою було перераховано на рахунок адвокатського об`єднання 7 440,00 грн., що підтверджується квитанцією від 29.11.2019 № 29-316В720/С.

Зважаючи на вимоги діючого законодавства, оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає, що з позивача на користь третьої особи ОСОБА_3 підлягають стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 440,00 грн., що відповідає сумі фактично оплачених правничих послуг.

При цьому, з огляду на низку тверджень сторін та третіх осіб, що не стали предметом аналізу в даному рішенні, суд вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 137, 263-265, 432 ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, Громадська організація «Масив Оленівка», третя особа ОСОБА_3 про визнання виконавчих документів такими, що не підлягають виконання відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 7 440,00 грн.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Інформація про сторін:

Позивач - ОСОБА_2 : АДРЕСА_3 , ІНН: НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач - Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області : вул. Лесі Українки, 86, Вишневе, Київська обл., 08132.

Третя особа 1 - ОСОБА_3 : АДРЕСА_4 , ІНН: НОМЕР_2 )

Третя особа 2 - Громадська організація "Садове товариство "Масив Оленівка": 08158, Київська область, Києво-Святошинський район, Київська область, с.Малютянка, .

Суддя: Т.В.Дубас