Справа № 544/769/20
пров.№ 4-с/544/5/2020
УХВАЛА

іменем України

03 серпня 2020 року Пирятинський районний суд Полтавської області у складі: головуючого судді Ощинської Ю.О.,

за участі секретаря судового засідання Пірогова В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пирятин скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність органів державної виконавчої служби Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми),

у с т а н о в и в:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Пирятинського районного суду зі скаргою на бездіяльність органів державної виконавчої служби, в якій просить визнати протиправною бездіяльність органу державної виконавчої служби - Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) щодо не зняття арешту зі всього належного йому майна, невнесення відомостей про припинення (виключення) обтяження відносно всього його майна до відповідних записів Державного реєстру прав і реєстрів та не направлення копій постанов про зняття арешту на виконання до органів та установ, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника, а також тим органам (установам), яким була надіслана постанова про арешт майна та зобов`язати Полтавський районний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) зняти арешт зі всього належного йому майна, внести відомості про припинення (виключення) обтяження відносно всього майна до відповідних записів Державного реєстру прав та реєстрів та направити копії постанов про зняття арешту на виконання до органів та установ, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власник, а також тим органам (установам), яким була надіслана постанова про арешт майна.

Вимоги скарги обґрунтовані наступним, рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 14.10.2014 № 544/1929/14-ц з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.09.2014 і досягнення дитиною повноліття. На виконання зазначеного рішення Пирятинським районним судом Полтавської області 12.11.2014 видано виконавчий лист № 544/1929/14-ц, який ОСОБА_2 пред`явлено для виконання до Відділу державної виконавчої служби Полтавського районного управління юстиції (у теперішній час: Полтавський районний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми). Постановою органу ДВС від 16.09.2015 заданим виконавчим листом відкрито виконавче провадження № 48626814. 23.01.2018 старшим державним виконавцем Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Гапусенко С.С. винесено постанову про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 , копію даної постанови направлено на виконання до органів та установ, які посвідчують договори відчуження майна чи проводять його перереєстрацію на іншого власника. Постановою державного виконавця від 03.07.2020 скасувано заходи примусового виконання у виконавчому провадженні № 48626814 у зв`язку з погашенням боржнком заборгованості по сплаті аліментів у повному обсязі та виключено відомості про ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників.

Однак 07.07.2020 під час розгляду питання щодо оформлення правочину про продаж належного ОСОБА_1 майна нотаріусом в усній формі повідомлено йому про наявність обтяжень у вигляді арешту нерухомого майна (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта). 08.07.2020 скаржник звернувся до органу ДВС із заявою, в якій з посиланням на вищенаведені обставини та положення діючого законодавства, просив зняти арешт зі всього належного йому майна відповідно до записів Державного реєстру прав і реєстрів та направити копії постанови про зняття арешту на виконання до відповідних органів та установ, проте, зазначена заява ОСОБА_1 взагалі залишена органом ДВС без відповіді. Вважає, що дії державного виконавця є протиправними та такими, що порушують права скаржника у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду з даною скаргою.

Заявник у судове засідання не зв`явився, до суду надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги викладжені у скарзі підтримав у повному обсязі.

Представник органу ДВС до суду надіслав відзив у якому просив постановити ухвалу провідмову у задоволенні скарги. Відзив обґрунтовано тим, що станом на 01.08.2020 заборгованість по сплаті аліментів у боржника відсутня, проте, боржник періодично ухиляється від виконання судового рішення. Стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження» вказує на виключні підстави зняття арешту з усього майна боржника, які останнім не виконані. У всіх інших випадках арешт може бути знятий у позовному провадженні за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

У зв`язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Тому, зважаючи на встановлені строки розгляду скарги, суд вважає за можливе розглянути скаргу незважаючи на неявку учасників справи.

Суд, вивчивши матеріали скарги, відзив, що надійшов від особи дії якої оскаржують ся, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Судовий контроль за виконанням судових рішень, ухвалених відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, здійснюється відповідно до розділу VІІ Цивільного процесуального кодексу України (ст.ст. 447-453).

У статті 129-1 Конституції України зазначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 3 Закону підлягають примусовому виконанню рішення (суду) на підставі виконавчих документів, зокрема виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Судом встановлено, що рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 14.10.2014 № 544/1929/14-ц з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.09.2014 року і досягнення дитиною повноліття.

На підставі даного рішення Пирятинським районним судом 12.11.2014 ОСОБА_2 видано виконавчий лист № 544/1929/14-ц, який нею пред`явлено для виконання до Відділу державної виконавчої служби Полтавського районного управління юстиції.

На підставі даного виконавчого листа державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Полтавського управління юстиції 16.09.2015 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 9).

Відповідно до частини 4 статті 24 вказаного Закону при відкритті виконавчого провадження за заявою стягувача з метою забезпечення виконання рішення по майнових стягненнях державний виконавець постановою про відкриття виконавчого провадження вправі накласти арешт на майно боржника (крім коштів) та оголосити заборону на його відчуження. Одночасно з винесенням такої постанови державний виконавець може провести опис і арешт майна боржника.

23.01.2018 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Полтавського управління юстиції з метою забезпечення виконання виконавчого документу винесено постанову про накладення арешту на майно боржника ОСОБА_1 (а.с. 10).

Постановою Державного виконавця від 03.07.2020 у виконавчому провдженні № 48626814 скасовано заходи примусового виконання застосовані при примусовому виконанні виконавчого листа № 554/1929/14-ц від 12.11.2014 та виключено відомості про ОСОБА_1 з Єдиного реєстру боржників (а.с. 11).

07.07.2020 під час оформлення правочину щодо продажу належного ОСОБА_1 майна, нотаріусом в усній формі повідомлено йому про наявність обтяжень у вигляді арешту нерухомого майна (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта). У зв`язку з чим скражнитк 08.07.2020 звернувся до органу ДВС із заявою, в якій з посиланням на вищенаведені обставини та положення діючого законодавства, просив зняти арешт зі всього його майна, внести відомості про припинення (виключення) обтяження відносно всього його майна до відповідних записів Державного реєстру прав і реєстрів (а.с. 12), проте відповіді не отримав.

Відповідно до ст. 447, ч.ч. 2, 3 ст. 451 Цивільного процесуального кодексу України(далі -ЦПК України) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Скаржником не спростовано жодної з підстав наведених вище, що призвело б до зняття виконавцем арешту та порушенням останніх його справ.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

До заходів примусового виконання за виконавчим проваженням № 48626814 віднесено винесення державними виконавцями постанов: 22.01.2018 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України; 22.01.2018 щодо звернення стягнення на доходи боржника у ТОВ «ТД «Славутич Полтава».

Відповідно до ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Зважаючи на викладене, суд вважає що вимоги скарги про визнання протиправною бездіяльності органу ДВС, зобов`язання його зняти арешти з майна боржника та внести відповідні відомості до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна не підлягають задоволенню, оскільки Полтавський районний відділ державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) діяв в межах ЗУ «Про виконавче провдження».

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76-81, 258-260, 268, 450-452 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність органів державної виконавчої служби Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Північно Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через суд першої інстанції у 15-ти денний строк з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю.О. Ощинська