КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 358/252/18 Головуючий у суді першої інстанції: Тітов М.Б. №апеляційного провадження: 22-ц/824/1104/2020 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Волошина В.М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Мостової Г. І.

при секретарі Спеней О.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богуславського районного суду Київської області від 03 січня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Богуславський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про звільнення від обов`язку сплати аліментів на утримання дитини.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

27 лютого 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просив звільнити його від обов`язку сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання їх малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та скасувати заборгованість по сплаті аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у виконавчому провадженні за виконавчим листом № 358/765/17 від 18 липня 2017 року виданим Богуславським районним судом Київської області. Також просив стягнути з відповідачки на його (позивача) користь понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн та витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на даний час з нього згідно заочного рішення Богуславського районного суду Київської області від 18 липня 2017 року стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, проте з серпня 2017 року малолітній ОСОБА_3 проживає разом з ним (позивачем) та перебуває на його повному матеріальному утриманні, а відповідач участі в утриманні дитини не бере, а аліменти намагається отримувати на своє існування.

Рішенням Богуславського районного суду Київської області від 03 січня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Звільнено ОСОБА_2 від обов`язку сплати аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання їх малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Скасовано заборгованість по сплаті аліментів на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у виконавчому провадженні за виконавчим листом № 358/765/17 від 18 липня 2017 року виданим Богуславським районним судом Київської області, яка виникла у боржника ОСОБА_2 за період з серпня 2017 року до часу постановлення судового рішення.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі в розмірі 2704,80 грн.

Не погодившись із рішенням суду відповідач ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, у зв`язку із порушенням норм матеріального та процесуального права, не врахуванням судом усіх обставин справи та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Зазначала, що як рішенням Богуславського районного суду Київської області про розірвання шлюбу від 18.07.2018, так і рішенням Богуславського районного суду Київської області від 18.07.2017 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина встановлено місце проживання дитини саме з матір`ю ОСОБА_1 і факт проживання сина ОСОБА_4 з матір`ю не оскаржувався . Після літа 2017 року у зв`язку із примусовим залишенням дитини проживати разом з батьком вона вимушена була звертатися до поліції із відповідною заявою та із заявою про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною одного з батьків , який проживає окремо до Служби у справах дітей Богуславської РДА. Зауважила також, що станом на квітень 2018 року і до сьогодні дитина проживає з нею, однак з незрозумілих причин Розпорядженням Богуславської РДА від 22.06.2018 місцем проживання дитини було визначено з її батьками, що свідчить про те, що дитина не проживає з позивачем. Водночас звернула увагу на те, що матеріали справи і докази, які містяться у ній спростовують доводи позивача про проживання з ним дитини. Неодноразове перебування у лікарні з дитиною, звернення до поліції, а також довідка зі школи, акти обстеження житлово - побутових умов проживання від 25.01.2018, 11.12.2018 є тому підтвердженням. Підкреслила, що ні бабуся, ні дідусь не мають права на отримання аліментів на дитину , оскаржуваним рішенням суд фактично взагалі позбавив дитину отримувати аліменти від батька. Підсумовуючи наголосила на тому, що судом не було встановлено жодної істотної обставини для звільнення позивача від обов`язку сплатити заборгованість по сплаті аліментів , а СК не передбачено взагалі звільнення від обов`язку сплачувати аліменти, а лише звільнення від сплати заборгованості за аліментами, що робить рішення незаконним та прийняте всупереч інтересам дитини. Окрім того зазначала, що судом не було залучено до справи відповідний орган з прав дитини.

Позивач та третя особа у визначений ухвалою суду строк, не скористалися процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

У судове засідання призначене Київським апеляційним судом на 06 липня 2020 року відповідач ОСОБА_1 , та представник третьої особи - Богуславський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області не з`явились.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вимог частини 1 статті 44 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ч.1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 120 ЦПК України щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку відповідачки ОСОБА_1 , та представника третьої особи Богуславського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області в судове засідання, які про час та місце розгляду справи повідомлені, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи. До того ж, відповідач для участі у справі направила свого представника.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрутованість рішення суду першої інстанції в межа доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскільки Розпорядженням голови Богуславської районної державної адміністрації №238 від 22 червня 2018 року місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено за місцем проживання баби дитини ОСОБА_5 та його діда - ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 . І вказане розпорядження є чинним і ніким не оскаржено, а також оскільки Тимчасове чи періодичне проживання дитини з батьками, на яке вони мають право згідно цього розпорядження не надає їм право на отримання аліментів, так як проживання з дитиною має бути постійним із одним із батьків за їх згодою, а за наявності спору між батьками щодо місця проживання дитини такий спір має бути вирішений остаточно судом за зверненням з позовом до суду одного із батьків, але сторони по справі таких дій на час постановлення судового рішення не вчинили, то позивача слід звільнити від сплати аліментів на дитину та скасувати заборгованість по сплаті аліментів у виконавчому провадженні за виконавчим листом № 358/765/17 від 18 липня 2017 року виданим Богуславським районним судом Київської області, яка виникла у боржника ОСОБА_7 за період з серпня 2017 року до часу постановлення судового рішення.

Проте, з такими висновками суду погодитись не можна виходячи з наступного.

У статті 263 ЦПК України визначені наступні вимоги до законності і обґрунтованість судового рішення:

1. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає вказаним вимогам цивільного процесуального права дивлячись на таке.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 05 жовтня 2002 року, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

18 липня 2017 року рішенням Богуславського районного суду Київської області шлюб між сторонами було розірвано.

Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей.

Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання.

Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.

Заочним рішенням Богуславського районного суду Київської області від 18 липня 2017 року стягнуто аліменти із ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини його доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 травня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

21 серпня 2017 року постановою старшого державного виконавця Богуславського районного ВДВС відкрито виконавче провадження ВП №54554319 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів відповідно до заочного рішення Богуславського районного суду Київської області від 18 липня 2017 року, за яким існує заборгованість з серпня 2017 року.

Звертаючись до суду з позовом 27 лютого 2018 року позовні вимоги позивача ОСОБА_2 зводились до того, що малолітній син з вересня 2016 року проживає з ним і перебуває на його повному матеріальному утриманні.

Разом з тим, доводи викладені в позовній заяві ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду дивлячись на таке.

При судовому розгляді даної справи встановлено, що між батьками дитини ОСОБА_3 фактично існує спір про місце проживання їх сина, починаючи з літа 2017 року.

Згідно довідки про склад сім`ї (а.с.54) дитина ОСОБА_8 зареєстрований у 2-х кімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 разом із матір`ю та має усі необхідні умови для проживання та навчання (акт обстеження житлових умов (а.с.46).

Відповідно до листа-відповіді від 23 січня 2018 року Богуславського ВП Миронівського ВП ГУНП в Київській області (а.с.32) ОСОБА_1 10 січня 2018 року зверталась із заявою до поліції з приводу того, що ОСОБА_2 забрав їх спільну дитину та не дає змоги бачитись з нею.

З матеріалів справи вбачається, що після подачі заяви до поліції ОСОБА_1 послідував позов до суду ОСОБА_2 про звільнення від обов`язку сплати аліментів та заборгованості 27 лютого 2018 року (а.с.2).

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання позивача від 25 січня 2018 року (а.с.11) останній мешкає у 2-х кімнатній квартирі свого брата разом зі співмешканкою та її дочкою 2006 року народження і з ним проживає син.

28 березня 2018 року ОСОБА_1 подала заяву до Служби у справах дітей з приводу визначення місця проживання дитини (а.с.34).

Із довідок медичних установ а.с.28, 29, 30 вбачається, що мати дитини опікується дитиною займається його лікування, зокрема, і перебування на стаціонарному лікуванні з дитиною.

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання від 26 жовтня 2018 року дитина проживає з матір`ю за місцем своєї реєстрації.

У зв`язку зі спором між батьками щодо місця проживання малолітнього сина, розпорядженням №238 від 22 червня 2018 року Богуславської районної державної адміністрації Київської області про визначення місця проживання дитини та участь батьків у вихованні (а.с.88) місце проживання сина ОСОБА_4 було визначено з батьками (дід, баба) ОСОБА_1 . Однак, у заміні сторони виконавчого провадження на діда та бабу було відмовлено. На час розгляду справи у апеляційному суді розпорядження №238 скасоване розпорядженням №126 від 04 липня 2019 року тим же органом.

При цьому, місце проживання дитини із батьком в судовому порядку не визнавалось.

Позивач, за вказаних підстав, просив суд звільнити його від сплати аліментів на утримання сина, які сплачуються на користь матері за рішенням суду та заборгованості по аліментам.

Відповідно до статті 188 Сімейного кодексу України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

З огляду на вказане, законодавством України передбачено звільнення батьків від обов`язку утримувати дитину виключно у випадку, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби.

За частиною 3 статті 82 СК України право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що: одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги; платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу.

Проте, в процесі розгляду справи, сторонами не доведено того, що одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги, або того, що платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу.

Також слід зазначити, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що аліменти на дитину витрачаються ОСОБА_1 не за призначенням.

Таким чином, перед судом поставлене питання, яке не врегульоване положеннями діючого законодавства, оскільки законом не передбачено право суду звільняти особу від сплати аліментів у випадку, коли дитина, за бажанням батька, почала проживати з батьком та знаходитись на його утриманні.

За статтею 273 СК України передбачено, що якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Положення наведеної статті визначає можливість звільнення платника від сплати аліментів у випадку зміни матеріального або сімейного стану сторін, проте вказаного також в процесі розгляду даної справи встановлено не було.

Посилання позивача на існування інших обставин, що мають істотне значення для вирішення спору, судом не можуть бути прийняті до уваги з урахуванням вищевикладених обставин.

За таких обставин, вимоги позивача не ґрунтуються на положеннях законодавства, а тому задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог помилково прийшов до висновку, що син позивача проживає з ним та перебуває на його утриманні, у зв`язку із чим слід припинити стягнення з нього аліментів на утримання сина, звільнити від заборгованості, оскільки такі висновки суду суперечить встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права у справі, яка переглядається, за неповно встановлених обставин, які мають значення для справи, неправильним визначенням, відповідно до встановлених судом обставин, правовідносин, призвело до неправильного вирішення справи, тому відповідно до статті 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, а тому слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1057,20 грн.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу.

За положеннями частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Перевіряючи доводи відповідачки щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 9 000,00 грн, колегія суддів виходить з такого.

Як передбачено частиною 2, 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

На підтвердження обсягу наданих послуг та їх вартості відповідачем надано розрахунок витрат (Акт виконаних робіт), підписаний адвокатом та ОСОБА_1 та квитанцію про сплату понесених витрат на 9 000,00 грн (а.с.114-115). При цьому у акті зазначено 8-м судових засідання, із яких у 3-х судових засіданнях адвокат не брав участі (24.05.2018; 04.06.2018; 10.07.2018) ; інші судові засідання тривали : 16.04.2018 - 5 хв., 25.04.2018 - 23 хв., 21.05.2018 - 23 хв., 26.06.2018 - 2 год., 28.08.2018 - 13 хв., а також адвокатом складено відзив.

Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34 - 36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Враховуючи складність справи та виконані роботи адвокатом, принципи співмірності та розумності судових витрат, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зменшення розміру суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката з 9 000,00 грн до 4 000,00 грн.

За таких обставин, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в сумі 4 000,00 грн.

Ураховуючи фактичні обставини справи, вимоги закону, колегія суддів приходить до висновку, що судове рішення не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що є підставою для його скасування з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст. ст. 376, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів ,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Богуславського районного суду Київської області від 03 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 1057,20 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн. В іншій частині у стягненні витрат на правничу допомогу відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. При оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:

Судді: