Справа № 567/371/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Василевич О.В.

секретар - Клімович О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом органу опіки та піклування Острозької районної державної адміністрації Рівненської області в інтересах малолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

встановив :

Орган опіки та піклування Острозької районної державної адміністрації Рівненської області звернувся в інтересах малолітнього ОСОБА_1 до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про позбавлення їх батьківських прав та стягнення аліментів. В обгрунтування позову зазначає, що на розгляд Комісії з питань захисту прав дитини Острозької райдержадміністрації зі служби у справах дітей райдержадміністрації надійшли матеріали стосовно доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відносно їхнього малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в свідоцтві про народження якого відповідачі записані відповідно батьком та матір`ю. Відповідачка ОСОБА_2 являється матір`ю ще трьох малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Відповідач ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 07.12.2017р. у справі №567/1089/17 відповідачі позбавлені батьківських прав відносно цих дітей. Відповідно до розпорядження голови Острозької РДА №190 від 26.05.2016 р. та зазначеного вище рішення суду, малолітні діти влаштовані під опіку своєї бабусі ОСОБА_7 .
Позивач зазначає, що відповідачка одразу після народження сина ОСОБА_8 виявила намір відмовитися від нього, про що повідомила персонал пологового відділення, та в подальшому після проведених з нею бесід, новонароджена дитина за бажанням її матері була влаштована у Будинок дитини. Відповідачці було роз`яснено про її обов`язок навідуватись до сина, цікавитись його життям, вихованням, розвитком та станом здоров`я, водночас попереджено про можливість настання негативних наслідків у разі ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків. Однак відповідачка свого ставлення до батьківства не змінила. За період перебування сина у закладі вона відвідала його тричі: 29.08.2018р., 11.09.2018р., 18.10.2018р., з них бачилась з сином лише два рази - 11.09.2018р. та 18.10.2018р. та в подальшому взагалі не навідувалась до сина у заклад.
Зазначає, що до служби у справах дітей райдержадміністрації надійшла інформація від адміністрації КП «Рівненський обласний спеціалізований центр реабілітації дітей з органічними ураженнями центральної нервової системи з порушеннями психіки та паліативної допомоги дітям» POP щодо невідвідування відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 свого сина ОСОБА_1 . Відповідачка понад рік не провідувала сина, а відповідач жодного разу. Батьки повністю самоусунулись від виконання своїх батьківських обов`язків, не беруть участі в утриманні, вихованні та розвитку свого сина, не цікавляться його життям, здоров`ям та не виявляють ніякого інтересу до дитини.
Позивач покликається на те, що ОСОБА_2 за місцем проживання характеризується негативно, постійного місця проживання не має, веде безвідповідальний спосіб життя, доглядом та вихованням дитини не займається. Крім того, до виконавчого комітету Межиріцької сільської ради надходили усні скарги від жителів села на її поведінку.
Зазначає, що ОСОБА_2 відповідно до вироку Острозького районного суду Рівненської області від 13.04.2016 року була засуджена за ч.2 ст.185 КК України та відбувала покарання в місцях позбавлення волі. Після звільнення вчинила новий злочин, передбачений ч.2 ст.185 КК України та була засуджена вироком Нетішинського міського суду від 21.09.2018 року до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки. За інформацією Острозького районного сектору філії ДУ «Центр пробації» у Рівненській області Демчук Т.В. впродовж іспитового строку неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, а тому органом пробації були направлені до суду матеріали для вирішення питання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Вказує, що відповідач батько дитини ОСОБА_3 попереджався працівниками служби у справах дітей райдержадміністрації, виконавчого комітету Межиріцької сільської ради про необхідність виконання своїх батьківських обов`язків і про можливість настання негативних юридичних наслідків за ухилення від їх виконання, однак відповідач свого ставлення не змінив. Відповідач за місцем реєстрації тривалий час не проживає. Згідно інформації Острозького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України, ОСОБА_3 був призваний 12.05.2015 р. на військову службу в команду НОМЕР_1 та відправлений у військову частину НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 , після чого на військовий облік в Острозький РТЦК та СП не став, відомості про місце його перебування на даний час відсутні.
На даний час відповідачі продовжують ухилятись від виконання своїх батьківських обов`язків, у зв`язку з чим 29.10.2019 р. на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації було прийнято рішення про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав відносно сина ОСОБА_1 .
З огляду на те, що відповідачі не піклуються про здоров`я, фізичний і духовний розвиток малолітнього сина, що свідчить про те, що вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього сина, орган опіки та піклування вбачає підстави для позбавлення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 батьківських прав та стягнення з них аліментів на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ОСОБА_1 повноліття.

Ухвалою від 07.04.2020р. прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження.

Ухвалою від 13.05.2020р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду у судовому засіданні.

В судове засідання представник позивача не з`явився, в поданій до суду заяві зазначив, що позов підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити, та проводити розгляд справи у відсутності представника органу опіки та піклування.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, заперечень щодо позову, а також клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту і діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та допустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог.
Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Суд, визначивши юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

З письмових доказів, досліджених в судовому засіданні встановлено наступне.
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (дівоче прізвище - ОСОБА_9 ) 18.02.2011 р. зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Острозького районного управління юстиції, актовий запис № 13 (а.с.28).
Під час шлюбу у відповідачів народився син ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 від 01.08.2018 року, відповідно до якого ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та його батьками є відповідачі по справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.7).

Згідно розпорядження голови Острозької РДА №209 від 31.07.2028 р. та відповідно до направлення Управління охорони здоров`я Рівненської обласної державної адміністрації від 31.07.2018р. малолітню дитину ОСОБА_1 після народження було влаштовано у КЗ «Рівненський обласний спеціалізований будинок дитини» Рівненської обласної ради (а.с.8-9).

Як вбачається з письмових розписок ОСОБА_2 від 30.07.2018 р., остання вказує про те, що вона попереджена про можливість настання для неї негативних юридичних наслідків у разі ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків (а.с.23-24).

Відповідно до повідомлення КП «Рівненський обласний спеціалізований центр реабілітації дітей з органічними ураженнями центральної нервової системи з порушенням психіки та паліативної допомоги дітям» Рівненської обласної ради № 702 від 07.10.2019р., після влаштування малолітнього ОСОБА_1 до закладу, його мати ОСОБА_2 навідувалась до нього лише тричі - 29.08.2018р., 11.09.2018р. та 18.10.2018р., що підтверджується відомостями «Книги обліку відвідувань батьками та родичами дітей будинку дитини» (а.с.11).

Згідно повідомлення КП «Рівненський обласний спеціалізований центр реабілітації дітей з органічними ураженнями центральної нервової системи з порушенням психіки та паліативної допомоги дітям» Рівненської обласної ради № 155 від 04.03.2020р., у закладі відсутні відомості щодо відвідування матір`ю ОСОБА_2 та батьком ОСОБА_3 свого малолітнього сина ОСОБА_1 , який перебуває у закладі з 01.08.2018 р., що підтверджується відомостями «Книги обліку відвідувань батьками та родичами дітей будинку дитини» (а.с.13).

З дослідженого у судовому засіданні заочного рішення Острозького районного суду Рівненської області від 07.12.2017 р. у справі № 567/1089/17 встановлено, що відповідачку ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно її трьох інших малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , водночас відповідача ОСОБА_3 позбавлено батьківських прав відносно його двох малолітніх дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Над малолітніми дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 встановлено опіку та призначено їхнім опікуном рідну бабусю ОСОБА_7 (а.с.15-21). Водночас опікуном малолітнього ОСОБА_4 також призначено ОСОБА_7 згідно розпорядження голови Острозької РДА №190 від 26.05.2016р. (а.с.25).

Згідно актів обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_2 № 952 від 11.07.2018р. та № 856/02.16 від 25.10.2019р. встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрована в с.Межиріч з матір`ю та трьома малолітніми дітьми відносно яких вона позбавлена батьківських прав, ОСОБА_2 тривалий час ніде не працює, не навчається, на час проведення обстеження остання була відсутня за місцем проживання. Зі слів ОСОБА_7 , яка є матір`ю ОСОБА_2 , остання тривалий час відсутня за місцем проживання. ОСОБА_2 доглядом та виховання дітей не цікавиться, веде безвідповідальний спосіб життя (а.с.26, 30).
Як вбачається з дослідженої у судовому засіданні письмової заяви відповідачки ОСОБА_2 від 31.03.2020 р., остання просила розглянути на комісії з питань захисту прав дитини питання про доцільність позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказуючи на те, що вона з дитиною не спілкується та не бачиться, водночас зазначаючи, що сину буде краще у разі влаштування його в іншу сім`ю, на що вона надає свою згоду (а.с.27).
Згідно довідки Межиріцької сільської ради № 949 від 31.07.2018 р. відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована в АДРЕСА_2 (а.с.31).
Відповідно до характеристики Межиріцької сільської ради Острозького району Рівненської області № 854/02-16 від 25.10.2019р., ОСОБА_2 по місцю проживання характеризується негативно, постійного місця проживання не має, веде безвідповідальний спосіб життя, доглядом та вихованням дітей не займається, їх життям не цікавиться (а.с.32).
Згідно листа Острозького районного сектору філії ДУ «Центр пробації» у Рівненській області № 40/12/1316-19 від 04.11.2019 р. ОСОБА_2 була засуджена вироком Нетішинського міського суду Хмельницької області за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання із іспитовим строком 3 роки. В період іспитового терміну ОСОБА_2 неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, у зв`язку з чим органом пробації було направлено до суду матеріали для вирішення питання про скасування звільнення від відбування покарання з випробуванням і направленням засудженої ОСОБА_2 для відбування призначеного покарання (а.с.34).
Відповідно до довідки Межиріцької сільської ради Острозького району Рівненської області №1482 від 25.10.2019 р. відповідач ОСОБА_3 зареєстрований в АДРЕСА_2 , однак тривалий час на території сільської ради не проживає (а.с.35).
Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_3 №857/02.16 від 25.10.2019р. встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований в с.Межиріч, однак на території сільської ради тривалий час не проживає. Доглядом та вихованням дітей не цікавиться (а.с.37).
Згідно характеристики Межиріцької сільської ради Острозького району Рівненської області № 855/02-16 від 25.10.2019р. ОСОБА_3 по місцю реєстрації характеризується посередньо, за час проживання на території сільської ради від жителів села у виконком Межиріцької сільської ради скарг та заяв на його поведінку не надходило (а.с.36).
Відповідно до листа ТВО військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_6 № 368 від 09.03.2020р. ОСОБА_3 призваний 12.05.2015 р. на військову службу в команду НОМЕР_1 та відправлений у військову частину НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 , після чого на військовий облік в Острозький РТЦК та СП не ставав (а.с.39).
29.10.2019 р. на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини Острозької РДА розглядалося питання виконання відповідачами своїх батьківських обов`язків, за результатами розгляду якого визнано неналежним стан виконання своїх батьківських обов`язків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_1 (а.с.41).
З дослідженого судом висновку органу опіки та піклування Острозької РДА Рівненської області №3178/01-31 від 30.10.2019р. вбачається, що у зв`язку із систематичним невиконанням відповідачами батьківських обов`язків орган опіки та піклування вбачає за доцільне позбавити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав відносно їхнього малолітього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.42).
Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р. №2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно статті 12 цього Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст.18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВРУ № 789-XII від 27.02.1991 р., батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини; найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ч.1, 3 ст.143 СК України, мати, батько дитини, які перебувають у шлюбі, зобов`язані забрати дитину з полового будинку або іншого закладу охорони здоров`я. Дитина може бути залишена батьками у пологовому будинку або в іншому закладі охорони здоров`я, якщо вона має істотні вади фізичного і (або) психічного розвитку, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

В ході судового розгляду судом не встановлено та відповідачами не повідомлено про існування підстав, наявність яких надавали б відповідачам право згідно ч.3 ст.143 СК України не забирати малолітнього сина з пологового будинку та залишити його у подальшому у будинку дитини.

Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківшини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ч.1 ст.164 СК України мати,батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він : 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Відповідно до п.п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Слід зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов`язку, а саме виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки мати або батько маючи реальну можливість виконати такий обов`язок, не вчиняють відповідних дій, та судом було достовірно встановлено, що відповідачі, за відсутності у них для цього будь-яких об`єктивних причин, перешкод чи труднощів, ухилялися від виконання батьківських обов`язків відносно малолітнього сина ОСОБА_1 та суд прийшов до таких висновків виходячи з наступного.

З письмових доказів, досліджених судом, встановлено, що відповідачі, які є батьками малолітнього ОСОБА_1 , після народження останнього, не забрали його з пологового будинку та в подальшому не виявляли щодо дитини батьківського піклування, не турбувалися про його здоров`я, фізичний і духовний розвиток, не забезпечували необхідним харчуванням, лікуванням, умовами проживання, що негативно впливає на фізичний та духовний розвиток дитини, як складову його виховання. Зазначені обставини у сукупності свідчать про те, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, що вказує на наявність одразу двух підстав, передбачених п.п.1, 2 ч.1 ст.164 СК України, для позбавлення відповідачів батьківських прав.

Одночасно з матеріалів справи вбачається, що неналежна поведінка відповідачів щодо участі у вихованні, утриманні, забезпеченні належних та безпечних умов життя свого сина має місце на протязі тривалого періоду часу. В судовому засіданні встановлено, що батьки повністю самоусунулись від виконання своїх батьківських обов`язків. Вони не беруть участі в утриманні, вихованні та розвитку свого сина. Взагалі не цікавляться його життям, здоров`ям, не виявляють будь-якого інтересу до дитини.

На даний момент відповідачі продовжують свідомо ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків, бажання щодо налагодження стосунків з сином відповідачі не виявляють. Відповідачка ОСОБА_2 у своїй заяві від 11.09.2019р., адресованій голові Острозької РДА, фактично підтвердила своє байдуже ставлення до дитини та ініціювала питання позбавлення її батьківських прав та передачу дитини з метою її влаштування у іншу сім`ю. Водночас з матеріалів справи судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 після народження сина ОСОБА_1 жодного разу в будь-якій формі не проявляв свого інтересу до дитини, що вказує на його байдуже ставлення до малолітнього сина.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідачі з дня народження дитини не приймають будь-якої участі в її утриманні та вихованні, не докладають жодних зусиль для своєї участі у житті сина.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (№2) від 27.11.1992) вказує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

В іншій справі Європейський суд з прав людини (рішення у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 р.) зазначає, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах : чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішеннях акцентував увагу, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

В судовому засіданні встановлено, що відповідачі свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, з дитиною разом не проживають, своє ставлення до виховання малолітнього сина не змінили, не прагнуть налагодити стосунки з дитиною, не піклуються про фізичний і духовний розвиток свого малолітнього сина, не виявляють інтересу до його внутрішнього світу, не цікавляться його життям, не спілкуються із дитиною та не піклуються про його стан здоров`я, не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей. За час перебування дитини в КЗ «Рівненський обласний спеціалізований центр реабілітації дітей з органічними ураженнями центральної нервової системи з порушенням психіки та паліативної допомоги дітям» Рівненської обласної ради не відвідують його тривалий період часу.

При цьому, наведені вище обставини дають підстави для суду дійти висновку, що відповідачі взагалі не мають бажання та не спроможні виконувати батьківські функції щодо свого малолітнього сина.

З урахуванням вищевстановлених обставин суд погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідачів батьківських прав, оскільки обставини наведені у такому висновку знайшли своє підтвердження у доказах, досліджених судом. Враховуючи положення ч.8 ст.7 Сімейного кодексу України, у відповідності до яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, суд вбачає фактичні та правові підстави для позбавлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_1 .
При вирішенні вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного.
Згідно ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини та відповідно до ч.3 ст.166 СК України суд при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.
Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними і чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.
Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дітей; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд виходить з того, що розмір коштів на утримання має відповідати певному рівню, достатньому для утримання та забезпечення нормальної життєдіяльності особи. Мінімальний розмір такого рівня, який мають забезпечити обоє батьків, визначений законодавчо прожитковий мінімум для дитини відповідного віку і встановлюється законом про бюджет кожного року.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривень.
Враховуючи наведене, а також виходячи з того, що відповідачі повинні забезпечити рівень життя, необхідний і достатній для нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, виходячи з рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини, встановленого прожиткового мінімуму, та враховуючи відсутність в матеріалах справи достовірних відомостей про працевлаштування відповідачів та регулярне отримання ними стабільного доходу, суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів із відповідачів на утримання малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не у частці від заробітку, як про це просить позивач, а у твердій грошовій сумі у розмірі по 1000 гривень щомісячно з кожного, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на особистий банківський рахунок дитини у ПАТ «Державний ощадний банк України», починаючи з 03.04.2020 р. і до досягнення дитиною повноліття.

При цьому, суд бере до уваги, що в матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідачі за віком та станом здоров`я є непрацездатними, а також те, що відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Одночасно, суд бере до уваги, що позов про стягнення аліментів був поданий 03.04.2020, а тому за правилами ст.191 СК України саме з цього часу необхідно стягувати аліменти.
Водночас, за правилами ч.6 ст.141 ЦПК України з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь держави слід стягнути з кожного по 1681,60 грн. судового збору.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 164, 166, 180, 182, 184 СК України, ст.ст.12, 76, 81, 83, 89, 141, 259, 263 - 265, 354 ЦПК України, -

вирішив:

Позов органу опіки та піклування Острозької районної державної адміністрації Рівненської області (м.Острог, пр.Незалежності, 14 Рівненської області, 35800, ) в інтересах малолітнього ОСОБА_8 (місце перебування: АДРЕСА_3 , КП «Рівненський обласний спеціалізований центр реабілітації дітей з органічними ураженнями центральної нервової системи з порушенням психіки та паліативної допомоги дітям» РОР) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ) та ОСОБА_3 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_6 ) задовольнити частково.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , відносно її малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , відносно його малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на утримання її малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на особистий банківський рахунок дитини у ПАТ «Державний ощадний банк України» у розмірі 1000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.04.2020 р. і до досягнення дитиною повноліття.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на утримання його малолітнього сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на особистий банківський рахунок дитини у ПАТ «Державний ощадний банк України» у розмірі 1000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.04.2020 р. і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1681,60 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 1681,60 грн.

Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Сторони, які не були присутніми під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу в цей же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 10.06.2020 р.

Суддя Острозького районного судуВасилевич О.В.