Провадження № 2-о/161/185/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої - судді Плахтій І.Б.,

присяжних - Юхимчук Т.В., Лазарук В.С.,

з участю секретаря судових засідань - Ковальчук А.В.,

лікаря психіатра - Білінчука А.І.,

заінтересованої особи - ОСОБА_1 ,

особи, щодо якої вирішується питання - ОСОБА_2 ,

представника прокуратури - Данилюк О.О.,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за заявою завідувача відділення №4 Волинської обласної психіатричної лікарні №1 м. Луцька Білінчука Андрія Івановича, заінтересована особа - ОСОБА_1 , особа стосовно якої вирішується питання про госпіталізацію - ОСОБА_2 , про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, -

В С Т А Н О В И В :

21.07.2020 завідувач відділенням №4 Волинської обласної психіатричної лікарні №1 м. Луцька Білінчук А.І. звернувся до суду з заявою про госпіталізацію ОСОБА_2 до психіатричного закладу в примусовому порядку.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителька м. Луцьк, 19.07.2020 року була доставлена до Волинської обласної психіатричної лікарні №1 м. Луцька каретою швидкої допомоги в супроводі поліції, в зв`язку з вираженим погіршенням психічного стану, була агресивною у відношенні до своєї бабусі, викручувала руки, обливала водою, розбила губу, синці на руках, ногах, вдарила в стінку головою, використовує нецензурну лайку.

За даними медичної карти амбулаторного хворого № НОМЕР_1 , медичної карти стаціонарного хворого №1751, відомо що хворіє на параноїдну шизофренію з 04.05.2018 і перебуває на обліку в КП «ВОПЛ м. Луцька». У примусовій госпіталізації рішенням суду від 14.05.2018 було відмовлено з підстав відсутності суспільної небезпеки. В подальшому підстав для звернення до суду не було - відсутність суспільної небезпеки.

Згідно з висновком комісії лікарів-психіатрів від 20.07.2020 ОСОБА_2 потребує госпіталізації до психіатричного стаціонару в примусовому порядку, оскільки страждає на тяжкий психічний розлад.

На підставі викладеного просить госпіталізувати ОСОБА_2 до психіатричного закладу в примусовому порядку.

В судовому засіданні лікар-психіатр Білінчук А.І. заяву підтримав з підстав в ній зазначених. Просив суд заяву задовольнити. Додатково пояснив, що на час огляду було встановлено наявність тяжкого психічного розладу, ОСОБА_2 не критична до свого стану, не усвідомлює наявність хвороби, лікуватися добровільно відмовляється, на даний час її психічний стан значно погіршився в порівнянні з 2018 роком. Може завдати шкоди бабусі. Не може забезпечити свою життєдіяльність. Як бабуся не готувала їсти, то вона і не їла. Потребує корекції мислення та емоційного стану.

Заінтересована особа - бабуся ОСОБА_2 , в судовому засіданні вимоги заяви підтримала, просила її задовольнити. Суду додатково пояснила, що проживає разом з онукою. Протягом останніх двох-трьох років в онуки стався психічний розлад, на даний час стан погіршився. Остання самоізолювалася від зовнішнього світу, постійно сидить вдома, сама себе не обслуговує, їсти не готує, в квартирі не прибирає, на вулицю не виходить, з друзями не спілкується, при будь якому контакті вживає нецензурну лайку, малює дивні малюнки, пише листи та обклеює ними вікна на балконі. При цьому завжди агресивно налаштована проти бабусі, щодня вступає з нею в конфлікти, провокує на сварки, вчиняє бійки та наносить ОСОБА_1 тілесні ушкодження. Мама її живе за кордоном. Як приїжджала, то запрошували психіатра додому, яка пропонувала лікуватися на дому, але ОСОБА_2 відмовилася. Квартира в якій вони проживають є їх спільним майном, а тому змушені проживати разом, іншого житла немає.

Особа, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію - ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала щодо примусової її госпіталізації. На запитання суду та інших учасників справи розповіла про обставини її доставлення до психіатричної лікарні, про наявні у неї страхи та пережиті душевні хвилювання, в тому числі, про те, що боялася автомобіля, який стояв під вікнами з вимкнутим світлом фар, про те, що в квартирі іржавий лічильник газу і може взірватися. Про що їй казали на комісії при обстеженні її психічного стану, не розуміє. Не заперечувала, що не готує собі їсти. Готує бабуся. Стосунки з бабусею вважає нормальними, не знає, звідки у неї беруться синці на тілі. Вказувала, що потребує спілкування з мамою.

Прокурор в судовому засіданні заперечувала щодо примусової госпіталізації ОСОБА_2 до медичного закладу. Зазначила, що хоча очевидним є наявний психічний розлад та нестійкий емоційний стан особи, однак є сумніви, що вона становить суспільну небезпеку для оточуючих, так само як і для себе, відсутні докази вчинення суспільно-небезпечних діянь. В задоволенні заяви просила відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, думку прокурора, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що заява підставна та підлягає до задоволення.

Згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 1 червня 2016 року у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», визнано таким, що не відає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року N 1489-III з наступними змінами у взаємозв`язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання.

Згідно з висновком комісії лікарів-психіатрів №657 від 20.07.2020 року ОСОБА_2 страждає на параноїдну шизофренію з травня 2018 року, перебуває на обліку у ВОПЛ №1, проходила стаціонарне лікування. Станом на 16.04.2020 (останнє звернення в медичний заклад) підстав для примусової госпіталізації не було. В день поступлення до медичного закладу, 19.07.2020 була доставлена каретою швидкої допомоги в супроводі поліції, в зв`язку із погіршенням її психічного здоров`я, в стані психомоторного збудження. Встановлений попередній діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад.

Виходячи з анамнезу, огляду особи бригадою швидкої допомоги №70, лікарем - психіатром приймального відділення, лікарями відділення КП «ВОПЛ №1 м. Луцька», у ОСОБА_2 діагностовано ознаки тяжкого психічного захворювання - параноїдна шизофренія, прогредієнтний перебіг, афективно-паранодний синдром з агресивністю до оточуючих внаслідок чого вона вчиняла та виявляє реальні наміри вчинити дії небезпечні для неї та оточуючих, у зв`язку з чим пацієнтка потребує негайної психіатричної допомоги, надання якої можливе лише в стаціонарних умовах. Таким чином, ОСОБА_2 необхідно госпіталізувати до психіатричного стаціонару в примусовому порядку.

З поведінки ОСОБА_2 в судовому засіданні, її пришвидшеного мовлення, способу викладення обставин під час надання пояснень, вбачається, що вона орієнтована в часі, усвідомлює обставини справи, однак мислення пришвидшене, алогічне, при наданні пояснень зісковзує з тематики, від відповіді на запитання переходить до розповідей про життя, відповіді на запитання абстрактні, емоційно схвильована, не критична до свого стану.

Надаючи оцінку наданим в судовому засіданні поясненням ОСОБА_2 , лікар-психіатр, як спеціаліст зазначив, що з відповідей ОСОБА_2 вбачається внутрішня напруга, мислення прискорене та непослідовне, під час надання пояснень «зісковзує» від відповіді на запитання, застосовує резонерські судження і паралогію (втрата логічної послідовності).

Згода ОСОБА_2 на госпіталізацію не отримана у зв`язку з її відмовою від запропонованої госпіталізації. В судовому засіданні остання також заперечувала необхідність примусового лікування, вважає себе здоровою, із незадовільного стану вказувала лише на наявність сколіозу, який вона може самостійно подолати.

Мама ОСОБА_2 постійно перебуває за межами України, а відтак, спілкування з донькою, якого та з її слів потребує, є утрудненим.

При вирішенні питання, щодо примусової госпіталізації ОСОБА_2 суд бере до уваги той факт, що остання не може самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, які забезпечують її життєдіяльність та не усвідомлює необхідності обслуговувати себе в побуті.

Твердження прокурора про те, що оскільки ОСОБА_2 не вчиняє жодних суспільно-небезпечних дій, не становить загрози для оточуючих, а відтак не повинна бути примусово госпіталізована, спростовуються встановленими обставинами. Оскільки, судом встановлено, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу нікого не бачить і ні з ким, крім бабусі, не спілкується, самоізолювалася від суспільства, веде відокремлений спосіб життя, на контакт з людьми не виходить, з дому не виходить. Проживає з бабусею, відтак перебуває в контакті лише з нею. А відтак, бабуся є єдиною в її житті особою, якій вона може заподіювати шкоду в зв`язку з своїм психічним станом.

З пояснень ОСОБА_1 встановлено, що остання чинить регулярне насильство над нею, як психологічного так і фізичного характеру, чим завдає їй страждань.

Крім того, з пояснень лікаря та заінтересованої особи в суді встановлено, що ОСОБА_2 не вживає їжу, якщо бабуся їй не готує, не забезпечує нормальні гігієнічні умови свого проживання в квартирі, перетворила квартиру в «бомжатник», чим може заподіяти шкоду і собі.

Пріоритетним при вирішенні питання щодо примусового лікування ОСОБА_2 , є її здоров`я, яке відповідно до статті 3 Конституції України визнається в Україні найвищою соціальною цінністю.

У разі ненадання своєчасної психіатричної допомоги ОСОБА_2 може призвести до погіршення її психічного стану і завдання шкоди її здоров`ю, та може бути небезпечною для оточуючих, а саме - бабусі, а тому госпіталізація є доцільною.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що наявні підстави для госпіталізації в умовах психіатричного стаціонару ОСОБА_2 , а тому заяву слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 13, 76-81, 89, 259, 260, 264, 265, 341, 342 ЦПК України, на підставі ст.ст. 14, 16, 17, 22 Закону України «Про психіатричну допомогу», суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву задовольнити.

Госпіталізувати у примусовому порядку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до психіатричного закладу -- Волинської обласної психіатричної лікарні № 1 м. Луцька строком не більше 6 (шести) місяців.

Рішення підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 22.07.2020.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій

Присяжні Т.В. Юхимчук

В.С. Лазарук