ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/501/20
провадження № 2/753/4139/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" червня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Сирбул О.Ф.

при секретарі Лаптєвої Ю.М.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Коломійця А .М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» про визнання наказу про звільнення недійсним, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, матеріальних збитків та моральної шкоди,-

встановив:

Позивач у січні 2020 року звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання наказу про звільнення недійсним, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, матеріальних збитків та моральної шкоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він працював в ДП "Сервісно-видавничий центр" з 02.05.2018 року по 24.05.2019 року на посаді начальника служби.

Позивач 03.12.2018 року вийшов з відпустки та почав виконувати свої посадові обов`язки.

Попередження про наступне вивільнення позивача, було йому надано 05.12.2018 року, тобто, через два дні після введення в дію нового штатного розпису та виходу з відпустки. Попередження про наступне вивільнення складено відповідно до ст. 49-2 КЗпП України. Згідно з ним, позивача повідомлено, що у зв`язку зі змінами в організаційній структурі та скороченням штатної чисельності працівників, попереджають про скорочення займаної посади та те, що наданий час вакантні посади відповідно до досвіду роботи позивача відсутні. Також позивача повідомили, що у разі виникнення відповідної вакантної посади, протягом трьох місяців від дати попередження йому буде запропоновано працевлаштування.

Проте, на момент виходу позивача з відпустки, а саме: 03.12.2018 року, з`явилась наявна, у зв`язку з реорганізацією, нова посада - начальник відділу громадського харчування і торгівельної діяльності, але її запропонувати іншому працівникові.

На засіданні профспілкового комітету ДП "СВЦ" 18.02.2019 року пзивачу було запропоновано вакантні посади, серед яких відсутня посада начальника відділу громадського харчування, разом з тим, позивачеві було запропоновано посаду - кухонного робітника Відділу громадського харчування та торгівлі, але вказана посада, не відповідала досвіду роботи позивача та характеру його роботи, про що ним було повідомлено роботодавця.

В результаті зухвалих та неправомірних дій роботодавця позивача - ДП "СВЦ" щодо порушення його прав під час звільнення, ігнорування норм закону про працю, та врешті решт, зухвале ставлення профспілкового комітету відповідача, де також були присутні керівництво роботодавця, призвели до раптового погіршення самопочуття позивача внаслідок сильного душевного хвилювання. В той же день, ввечері у позивача стався сердцевий напад - інфаркт, в результаті якого він потрапив до Київського міського центру серця, де були зроблені невідкладні оперативні втручання, а потім проведена інтенсивна терапія, позивач перебував у реабілітаційному кардіоцентрі.

На підставі викладеного позивач був змушений звернутись до суду із вказаним позовом, у якому просив суд:

- визнати незаконним наказ від 24.05.2019 року про звільнення позивача та скасувати його в цій частині;

- прийняти рішення про поновлення ОСОБА_4 на посаді начальника Служби громадського харчування та торгівельної діяльності ДП «Сервісно-видавничий центр» з 25.05.2019 року;

- стягнути з ДП «Сервісно-видавничий центр» на користь ОСОБА_4 середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 185 771,00 грн.;

- стягнути з ДП «Сервісно-видавничий центр» на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в сумі 189 411,52 грн.;

- стягнути з ДП «Сервісно-видавничий центр» на користь ОСОБА_4 судові витрати у сумі 4735,00 грн.

Ухвалою суду від 30.01.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Позивачем 14.02.2020 року подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 25.02.2020 року в справі відкрито спрощене позовне провадження та надано відповідачу 15 - денний строк на подання відзиву на позов з дня вручення ухвали про відкриття провадження.

До суду 30.03.2020 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти задоволення позову та просив відмовити у задоволення позовних вимог.

Крім того, 30.03.2020 року до суду надійшла заява відповідача про застосування строку позовної давності, оскільки позивачем пропущено місячний строк звернення до суду з даним позовом. Просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

До суду 02.06.2020 року позивачем до суду подано відповідь на відзив на позовну заяву. В своєму відзиві посилається на обґрунтування вимог, викладених у позовній заяві та просить задовольнити позовні вимоги. Також, просить поновити пропущений ним строк звернення до суду з даним позовом у зв`язку з тим, що позивач двічі звертався до суду із вказаним позовом, однак 07.10.2019 року ухвалою Дарницького районного суду м.Києва позовну заяву ОСОБА_4 було залишено без розгляду, а ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 02.12.2019 року позовну заяву було повернуто позивачу.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити в задоволенні останніх.

Заслухавши думку сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ДП "Сервісно-видавничий центр" було видано наказ про звільнення ОСОБА_4 від 24.05.2019 року №66-п на підставі наказу від 30.11.2018 року №323 «Про зміну організаційної структури та штатного розкладу», відповідно до якого відповідачем було прийнято рішення про здійснення змін в організації виробництва та подальше вивільнення працівників. У зв`язку з чим, первинна профспілкова організація була повідомлена про зміни в організації виробництва та майбутнє вивільнення працівників листом від 03.12.2018 року.

Відповідач, на виконання ст. 49-2 КЗпП України повідомив позивача про вивільнення шляхом підписання попередження про наступне вивільнення 05.12.2019 pоку, що відповідає вимогам трудового законодавства, а саме: повідомлення не пізніше ніж за два місяці до дати вивільнення.

Відповідачем було двічі запропоновано посади відповідно кваліфікації позивача, а саме: пропозиція про переведення на іншу посаду від 18.02.2019 року та від 24.05.2019 pоку, які позивач відмовився підписати та надати згоду чи відмову на переведення на запропоновані посади, про що, відповідачем було складено відповідні акти про відмову ОСОБА_4 підписати пропозицію про переведення на іншу посаду від 18.02.2019 року та від 24.05.2019 року відповідно.

Відповідач на виконання ст. 43 КЗпП України 04.02.2019 року направив листа 109/1 до Первинної профспілкової організації відповідача про погодження скорочення ОСОБА_4

Первинна профспілкова організація відповідача розглянула 18.02.2019 року на засіданні профспілкового комітету пропозицію про надання згоди на звільнення позивача в порядку п. 1 ст.40 КЗпП України, позивач був присутній на зазначеному засіданні.

Первинною профспілковою організацією відповідача, протоколом від 18.02.2019 року №12 профспілкового комітету, надано згоду на звільнення ОСОБА_4 .

За заявою позивача від 24.05.2019 року про надання матеріальної допомоги на лікування, наказом відповідача від 24.05.2019 року №206-т про надання матеріальної допомого у зв`язку з тривалим лікуванням було виплачено ОСОБА_4 матеріальну допомогу у розмірі п`яти мінімальних заробітних плат.

Звільнення ОСОБА_4 відбулося 24.05.2019 року у зв`язку із його перебуванням на лікарняному до 23.05.2019 року.

Разом з тим, відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності на звернення позивача до суду з даним позовом.

Так, з матеріалів справи встановлено, що з даним позовом до суду позивач звернувся лише 10.01.2020 року, тобто за спливом понад 6 місяців з дати отримання наказу про звільнення.

Згідно відповіді на відзив позивач та його представник обгрунтовуючи наявність поважних причин на звернення до суду з даним позовом посилались на те, що позивач двічі звертався до суду із вказаним позовом, однак 07.10.2019 року ухвалою Дарницького районного суду м.Києва позовну заяву ОСОБА_4 було залишено без розгляду, а ухвалою Дарницького районного суду м.Києва від 02.12.2019 року позовну заяву було повернуто позивачу.

Однак, жодного належного та допустимого доказу вказаних обставин стороною позивача суду надано не було.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, позивачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів поважних причин пропуску місячного строку на звернення до суду з даним позовом, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань.

Частиною 3 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на викладене, у задоволенні вимог позивача про визнання наказу про звільнення недійсним, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, матеріальних збитків та моральної шкодислід відмовити, внаслідок пропуску місячного строку на звернення до суду з даним позовом.

Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 12-13, 78-81, 133, 137, 258, 259, 264, 265, 268,280-281, 284, 289, 352-355 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_4 до Державного підприємства «Сервісно-видавничий центр» про визнання наказу про звільнення недійсним, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, матеріальних збитків та моральної шкоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: