ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/550/20 Справа № 205/4119/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Шавула В. С. Суддя у 2-й інстанції - Варенко О. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

за участю секретаря Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 березня 2019 року

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2016 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що 12 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 46 740,00 доларів США, строком користування до 17.10.2017 року, зі сплатою відсотків за користування у розмірі 13,90% річних.

В забезпечення виконання позичальником зобов`язань за вказаним кредитним договором, 12 жовтня 2007 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки №0/3, згідно умов якого поручитель зобов`язався перед банком відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору, в тому числі за повернення суми боргу, відсотків за використання кредитних коштів, штрафних санкцій. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною.

Позивач зазначає, що зі своєї сторони виконав умови кредитного договору, кредит позичальнику надав. Але, позичальник, попри взяті на себе зобов`язання у терміни, визначені умовами договору, кредитні кошти та проценти за користування кредитом своєчасно не повернув, допустив прострочення позики, тим самим порушив умови укладеного кредитного договору, у зв`язку із чим, станом на 17.05.2016 року його заборгованість перед банком складає суму 13 613,62 доларів США, із якої: заборгованість за кредитом 11 685,00 доларів США; заборгованість по процентам 1 928,62 доларів США; пеня за несвоєчасне погашення кредиту 25 526,73 грн; пеня за прострочення сплати процентів 7 811,66 грн. Дану суму заборгованості позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 березня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором про надання споживчого кредиту № 0 від 12.10.2007 року в сумі 13 613,62 доларів США та пеню в сумі 33 338,39 грн, із якої: заборгованість за кредитом 11 685,00 доларів США; заборгованість по процентам 1 928,62 доларів США; пеня за прострочення сплати кредиту 25 526,73 грн; пеня за прострочення сплати процентів 7 811,66 грн.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивачем не надано первинних банківських документів, які б підтверджували факт зарахування коштів на поточний рахунок позичальника. Крім того, не погоджується з розрахунком заборгованості та застосованою процентною ставкою, яка постійно змінювалась. Зазначає, що не отримував інформаційний лист щодо умов кредитування, що є порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 12 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є позивач) та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 46 740,00 доларів США, що в еквіваленті становить 236 037,00 грн., строком користування до 11.10.2017 року, зі сплатою відсотків за користування у розмірі 13,9% річних (том 1, а.с.5-11).

12 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є позивач) та ОСОБА_2 укладено договір поруки №0/3, відповідно до умов якого вона зобов`язалась перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань за кредитним договором № 0 від 12.10.2008 року перед кредитором, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому (том 1, а.с.15-16).

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч.1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Позивач умови кредитного договору виконав - кредит надав, але позичальник в порушення умов кредитного договору допустив прострочення повернення кредитних коштів, у зв`язку із чим, станом на 17.05.2016 року його заборгованість перед банком складає 13 613,62 доларів США, із якої: заборгованість за кредитом 11 685,00 доларів США; заборгованість по процентам 1 928,62 доларів США; пеня за несвоєчасне погашення кредиту 25 526,73 грн; пеня за прострочення сплати процентів 7 811,66 грн (том 1, а.с.22-34).

Про наявність заборгованості за кредитним договором відповідачі повідомлялись шляхом направлення поштою вимог про повернення коштів від 12.02.2016 року (том 1, а.с.17-18,19-20).

У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються.

За ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором.

Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов`язання.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції, керуючись ст.ст. 526, 530, 541, 543, 553, 554, 610, 611, 1050, 1054 ЦК України, ухвалив рішення, що відповідає вимогам чинного законодавства та підтверджується матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що позивачем не надано первинних банківських документів, які б підтверджували факт зарахування коштів на поточний рахунок позичальника, підлягають відхиленню, оскільки на підтвердження факту видачі кредиту Банком до позовної заяви було додано виписку по рахунку № НОМЕР_1 .

В п. 1.5 Кредитного договору сторони погодили, що кредит надається шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок Позичальника у Банку.

Відповідно до п. 5.6. Постанови НБУ «Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України» № 254 від 18.06.2003 року визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

У вищезазначених документах міститься повна інформація, а саме, що 12.10.2007 року на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 було зараховано 46 740,00 дол США.

Посилання відповідача на те, що він не отримував інформаційний лист щодо умов кредитування, підлягають відхиленню, оскільки, укладаючи Кредитний договір, ОСОБА_1 був ознайомлений з усіма його істотними умовами, про що свідчить його підпис на кожній сторінці договору. Згідно п.7.12 Кредитного договору, сторони домовилися вважати, що, уклавши цей Договір, Позичальник своїм підписом засвідчує факт та згоду з умовами цього Договору, підтверджує свої права та обов`язки за цим Договором і погоджується з ними, підтверджує свою здатність виконувати умови цього Договору, та що всі умови даного Договору йому цілком зрозумілі і Позичальник вважає їх справедливими по відношенню до нього, а також що перед укладенням даного Договору отримав від Банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України «Про захист прав споживачів».

Доводи апеляційної скарги щодо незгоди з розрахунком заборгованості та застосованою процентною ставкою, яка постійно змінювалась, підлягають відхиленню, оскільки положення п. 5.2 Кредитного договору передбачає можливість зміни розміру процентної ставки в сторону збільшення у разі порушення позичальником кредитної ставки (тобто, неналежного виконання умов цього договору та/або умов договорів, за якими надано забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим договором), та застосування Банком до суми простроченої заборгованості відсоткової ставки в розмірі 27,80% річних. При цьому, не погоджуючись з розрахунком банку, відповідач власного розрахунку, який би спростовував правомірність вимог банку, не надає.

Інші доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду першої інстанції також не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Згідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, порушень норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова