справа № 489/6589/19 провадження №2/489/1075/20
РІШЕННЯ

Іменем України

24 липня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Долгорученко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою, яка знаходиться у спільній власності

встановив:

У грудні 2019 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши у її користування ізольовану кімнату площею 17,4 кв. м. з балконом, відповідачу ізольовану кімнату площею 14,1 кв.м. та залишити в спільному користуванні кухню площею 6,1 кв.м., коридор площею 5,0 кв.м., ванну кімнату площею 2,0 кв.м., вбиральню (санвузол) площею 1,0 кв.м. та вбудовану шафу площею 0,3 кв.м.

Як на підставу позовних вимог вказала, що їй та відповідачу по справі на праві спільної часткової власності (по Ѕ частини) належить двокімнатна квартира АДРЕСА_1 . Домовитися сторони про порядок користування квартирою не можуть.

Посилаючись на вказане, позивач просить виділити в її користування кімнату площею 17,4 кв.м., а відповідачу кімнату площею 14,1 кв. м., яку він разом з сім`єю займає в даний час, інші приміщення залишити в спільному користуванні.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.01.2020 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні, призначене на 16.07.2020 на 08:10 годину, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутність.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, в якому він зазначає, що квартира АДРЕСА_1 є спільною власністю сторін. Він неодноразово пропонував позивачу вирішити питання щодо порядку користування спільною квартирою, в тому числі і шляхом укладення договору оренди належної частки позивачу, на що остання не погодилась. Участі в оплаті комунальних послуг та поліпшенні житлових умов позивач не приймає, що підтверджується здійсненням ним оплати за комунальні послуги та встановленням водонагрівального приладу. Його сім`я є багатодітною та складається з п`яти осіб, а тому він просить суд задовольнити позов ОСОБА_1 частково, виділивши йому в користування ізольовану кімнату площею 17,4 кв. м, позивачу виділити кімнату площею 14,1 кв. м., всі останні приміщення залишити в спільному користуванні.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, дійшов наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.10.2019, виданого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Сидоренко Л.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 260, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 успадкували після смерті ОСОБА_4 в рівних частинах квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 46,7 кв.м., житловою площею 31,5 кв. м., на праві спільної часткової приватної власності, по Ѕ частини, належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 08.10.2019, та ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08.10.2019.

Згідно технічного паспорту на приватизовану кв. АДРЕСА_1 , вказана квартира, окрім інших нежитлових приміщень, складається з двох ізольованих кімнат площею 14,1 кв. м та 17,4 кв. м.

Сім`я відповідача по справі є багатодітною та складається з п`яти осіб.

Так, відповідач перебуває в зареєстрованому шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії НОМЕР_1 , відповідно до якого 08.07.2011 зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Від шлюбу подружжя має трьох дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ) , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ) та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ).

Позивач доказів щодо складу своєї сім`ї, яка мешкає в спірній квартирі не надала.

Згідно даних про місце реєстрації позивача, які зазначені у позовній заяві, ОСОБА_1 мешкає за іншою адресою ніж спірна квартира.

Як слідує з позову та відзиву на нього сторони, які є співвласниками квартири, не можуть дійти згоди щодо порядку користування спільним майном.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з частиною першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За положеннями статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.95 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною часткою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснено, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення, визначення порядку користування.

Враховуючи те, що сторони є співвласниками спірної квартири та домовленості про встановлення порядку користування нею вирішити у позасудовому порядку не змогли, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо необхідності визначення порядку користування спірною квартирою між сторонами.

При цьому, суд не може погодитися із запропонованим позивачем порядком користування спільною квартирою, з тих підстав, що сім`я відповідача є багатодітною та складається з п`яти осіб, троє з яких є малолітніми, а тому враховуючи наведете та те, що позивач проживає за іншою адресою ніж спірна квартира, не надала доказів щодо складу своєї сім`ї, яка мешкає у в казаній квартирі, суд приходить до висновку про виділення в користування відповідачу більшої за розміром кімнати № 17,4 кв.м., а позивачу кімнати № 14,1 кв.м. з балконом, інші нежитлові приміщення квартири залишити в спільному користуванні.

На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір в розмірі 768,40 грн, витрати на оплату якого понесені позивачем при зверненні до суду.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення порядку користування квартирою задовольнити частково.

Визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши в користування:

- ОСОБА_1 житлову кімнату площею 14,1 кв.м;

- ОСОБА_2 житлову кімнату площею 17,4 кв. м. з балконом.

В загальному користуванні залишити приміщення кухні площею 6,1 кв.м., коридору площею 5,0 кв.м., ванної кімнати площею 2,0 кв.м., вбиральні (санвузлу) площею 1,0 кв.м. та вбудовану шафу площею 0,3 кв.м.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Ленінський районний суд м. Миколаєва або безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно пункту 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення складено 24.07.2020.

Суддя І.В.Коваленко