ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 551/169/20 Номер провадження 22-ц/814/1569/20Головуючий у 1-й інстанції Сиволап Д. С. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Панченка О.О., Пилипчук Л.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 27 квітня 2020 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

14 лютого 2020 року ОСОБА_2 звернулась до Шишацького районного суду Полтавської області з позовом, у якому просила:

припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на комплект меблів у вигляді ліжка та шафи купе загальною вартістю 13780 грн., мультиварку «Moulinex MK 706А32» вартістю 1979 грн., телевізор «LG 43LK5910PLC» вартістю 13899 грн., мікрохвильову піч «SUMSUNG» вартістю 2799 грн., автомобіль легковий «ЗАЗ Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 72419 грн.;

визнати за нею право власності на легковий автомобіль «ЗАЗ Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 72419 грн.;

все інше майно: ліжко, шафа купе, мультиварка «Moulinex MK 706F32», телевізор «LG», мікрохвильову піч «SUMSUNG» загальною вартістю 32457 грн. просила залишити у власності відповідача та додатково стягнути на його корись компенсацію різниці у розмірі часток розподіленого майна в розмірі 19981, 00 грн., що внесена нею на депозитний рахунок суду.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що вказане майно було придбано під час перебування сторін у шлюбі. Шлюб між сторонами розірвано за рішенням суду від 09 грудня 2019 року, але за взаємною згодою спільне майно подружжя не розділено.

04 березня 2020 року ОСОБА_1 подано зустрічну позовну заяву згідно якої він, в порядку поділу спільного майна подружжя, просив визнати право власності на спірний автомобіль за ним, а відповідачу залишити у власність все інше перелічене у позовній заяві ОСОБА_2 майно подружжя та стягнути на користь ОСОБА_2 компенсацію різниці у розмірі часток розподіленого майна в розмірі 19981, 00 грн., що внесена ним на депозитний рахунок суду.

Короткий зміст судових рішень

Ухвалою Шишацького районного суду Полтавської області від 04 березня 2020 року зустрічну позовну заяву прийнято до розгляду, а зустрічні та первісні позовні вимоги об`єднані в одне провадження.

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 27 квітня 2020 року первісні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя було задоволено в повному обсязі.

У порядку поділу спільного майна подружжя припинено право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на наступні об`єкти права спільної сумісної власності подружжя: автомобіль легковий «ЗАЗ Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 72419 грн., комплект меблів у вигляді ліжка та шафи купе загальною вартістю 13780 грн., мультиварку «Moulinex MK 706А32» вартістю 1979 грн., телевізор «LG 43LK5910PLC» вартістю 13899 грн., мікрохвильову піч «SUMSUNG» вартістю 2799 грн.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на наступні речі: комплект меблів у вигляді ліжка та шафи купе загальною вартістю 13780 грн., «мультиварку Moulinex MK 706А32» вартістю 1979 грн., телевізор «LG 43LK5910PLC» вартістю 13899 грн., мікрохвильову піч «SUMSUNG» вартістю 2799 грн.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на легковий автомобіль «ЗАЗ Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, зеленого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 грошову компенсацію різниці вартості часток майна, що підлягає поділу у розмірі 19981 грн., яка внесена нею на депозитний рахунок Шишацького районного суду Полтавської області згідно квитанції АТ КБ «Приватбанк» № 1870-4342-3086-4944 від 14 лютого 2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 1469,16 грн. на відшкодування понесених судових витрат.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовлено.

Повернуто ОСОБА_1 19981 грн., що були внесені ним на депозитний рахунок Шишацького районного суд Полтавської області згідно квитанції АТ «Полтавабанк» № 16312 від 04 березня 2020 року.

Скасовано захід забезпечення позову у вигляді арешту легкового автомобіля «ЗАЗ Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 , 2007 року випуску, зеленого кольору, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 .

Рішення суду мотивовано тим, що придбані під час шлюбу меблі (ліжко та шафа купе), мультиварка, телевізор, мікрохвильова піч після припинення фактичних шлюбних відносин залишились зберігатись у ОСОБА_1 та знаходяться в його користуванні до теперішнього часу.

Крім того, суд погодився із доводами ОСОБА_2 , що на автомобіль вона претендує в першу чергу для забезпечення потреб дитини, яка після розірвання шлюбу залишилась проживати з нею, а саме для доставки дитини до дитячого садочку та територіально віддалених від місця проживання лікувальних закладів.

Суд першої інстанції також виходив із неподільності автомобіля, неможливості спільного користування ним сторонами з огляду на відносини між ними та місця їх проживання.

Також суд першої інстанції звернув увагу на те, що ОСОБА_1 заперечує щодо отримання компенсації замість його частки в автомобілі, а тому суд застосував до спірних правовідносин вимоги статті 365 ЦК України, оскільки припинення його права на частку в автомобілі не завдасть істотної шкоди його інтересам, натомість сприятиме реалізації прав та інтересів ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_3 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 27 квітня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольни його зустрічний позов.

Аргументи учасників справи

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_1 вважає, що суд повинен був провести розподіл майна за варіантом, який запропонував він, виділивши йому у власність автомобіль, а інше майно ОСОБА_2 .

У апеляційній скарзі посилається на те, що він має переважне право на залишення автомобіля за собою; він також не згідний на отримання компенсації; враховуючи інтереси дитини, він не включав до переліку майно, що підлягає розподілу та було вивезено без його відому з їхнього житла.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

До суду апеляційної інстанції надійшов відзив ОСОБА_2 на апеляційну скаргу, однак він не підписаний особою, яка його подала, а також відсутні докази направлення його копії іншим учасникам справи.

Відповідно до частини 2 статті 183 ЦПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.

Стаття 360 ЦПК України передбачає подання відзиву на апеляційну скаргу. Згідно з частиною 4 статті 360 ЦПК України до відзиву додаються докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

ЦПК України не передбачає надання судом строку на усунення недоліків відзиву або заперечення.

Згідно з частиною 4 статті 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Вищевказана позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 05 травня 2020 року у справі № 753/3659/18, від 20 травня 2020 року у справі № 461/5244/18.

Отже, зазначений відзив не може бути прийнятий судом апеляційної інстанції до розгляду та підлягає поверненню без розгляду ОСОБА_2 .

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Щодо розгляду справи без виклику сторін

Враховуючи ціну позову та беручи до уваги положення частини 13 статті 7, статті 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено, та не заперечувалося сторонами, що 26 листопада 2016 року у Шевченківському районному у м. Полтаві відділі ДРАЦС ГТУЮ в Полтавській області сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, актовий запис № 1441.

Заочним рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 09 грудня 2019 року, яке 14 січня 2020 року набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 15).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_3 від 11 квітня 2017 року (а.с.14).

Згідно довідки Ковалівської сільської ради від 21 січня 2020 року № 75 донька сторін Емілі проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 в с. Ковалівка Шишацького району Полтавської області. Факт проживання доньки разом з матір`ю ОСОБА_1 не заперечується.

У суді першої інстанції сторонами не заперечувалося та підтверджується матеріалами справи, що за час перебування у шлюбі вони придбали нижче вказане майно та його вартість:

- автомобіль «ЗАЗ Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 72419 грн., який 29 березня 2017 зареєстровано на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 20-31).

- меблі у вигляді ліжка та шафи купе загальною вартістю 13780 грн (а.с. 17);

- мультиварку «Moulinex MK 706А32» вартістю 1979 грн. (а.с.1 8);

- телевізор «LG 43LK5910PLC» вартістю 13899 грн (а.с. 18);

- мікрохвильову піч «SUMSUNG» вартістю 2799 грн.(а.с. 19).

Разом з тим, між сторонами мається спір щодо поділу спірного майна тому, що кожна зі сторін бажає отримати у власність автомобіль «ЗАЗ Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , вартістю 72419 грн., який зареєстровано на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 20-31), залишивши у власності іншої сторони все інше майно та виплативши компенсацію різниці часток майна, що підлягає поділу в розмірі 19981 грн., яка кожною стороною внесена на депозитний рахунок суду.

Норми права, що регулюють спірні правовідносини

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно частин 1, 2 статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина 4 статті 71 СК України).

Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (частина 5 статті 71 СК України).

При цьому, слід звернути увагу, що положення статті 365 ЦК України регулюють випадки припинення права власності на частку у спільному майні за вимогою позивача - співвласника майна, який домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників - відповідачів у справі.

Відтак, за відсутності згоди одного із співвласника на присудження грошової компенсації, при поділі майна подружжя, присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України.

Статтею 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тобто для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини 1 статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Позиція суду апеляційної інстанції щодо висновків суду першої інстанції

Аналізуючи надані сторонами докази, колегія суддів погоджується із варіантом розподілу спільного майна подружжя, який визначений судом першої інстанції.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що зважаючи на те, що придбані під час шлюбу меблі (ліжко та шафа купе), мультиварка, телевізор, мікрохвильова піч після припинення фактичних шлюбних відносин залишились зберігатись у ОСОБА_1 та знаходяться в його користуванні до теперішнього часу, та виходячи із необхідності дотримання вимог особистої гігієни та недопущення погіршення стану даних речей під час їх перевезення, необхідно залишити вказане майно у власності ОСОБА_1 .

При цьому, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_2 на автомобіль претендує в першу чергу для забезпечення потреб дитини, яка після розірвання шлюбу залишилась проживати з нею, а саме, для доставки дитини до дитячого садочку та територіально віддалених від місця проживання лікувальних закладів.

Відтак, із урахуванням положень частини 1 статті 71 СК України та беручи до уваги інтереси спільної дитини, суд першої інстанції правильно залишив автомобіль «ЗАЗ Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , у власності ОСОБА_2 .

Разом з тим, виходячи з того, що автомобіль є неподільною річчю, відсутності можливості сторонам спільного користуванням цим автомобілем, з огляду на відносини між ними та місця їх проживання, та беручи до уваги те, що ОСОБА_1 заперечує щодо отримання компенсації замість його частки в автомобілі, суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин положення статті 365 ЦК України, вірно встановивши, що припинення права на частку в автомобілі не завдасть істотної шкоди інтересам ОСОБА_1 , натомість сприятиме реалізації прав та інтересів ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_3 .

Відтак, доводи ОСОБА_1 про те, що суд повинен був провести розподіл майна за варіантом, запропонованим ним, виділивши йому у власність автомобіль, а інше майно ОСОБА_2 є безпідставними.

Щодо інших доводів апеляційної скарги

Посилання ОСОБА_1 на ту обставину, що судом при розгляді справи не враховані його інтереси не дають підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки суд прийняв рішення із урахуванням інтересів сторін та малолітньої дитини, яка проживає із матір`ю.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_2 проживає у своїх батьків, які мають у господарстві два легкових автомобілі, не є підставою для залишення автомобіля за ОСОБА_1 тому, що вказані автомобілі не являються власність ОСОБА_2 , доказів щодо права користування вказаними транспортними засобами ОСОБА_2 не надано.

Посилання у апеляційній скарзі на ту обставину, що ОСОБА_1 не давав згоди на отримання компенсації не ставить під сумнів правильність рішення суду першої інстанції, так як суд при розгляді даної справи правильно при розподілі спільного майна подружжя застосував положення статті 71 СК України та положення статті 365 ЦК України.

При цьому, як уже зазначалося, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини 1 статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Оскільки автомобіль є річ неподільна, спільне користування сторонами ним неможливе, ОСОБА_2 попередньо внесла вартість компенсації на депозитний рахунок, а в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що припинення права власності на автомобіль завдасть істотної шкоди інтересам ОСОБА_1 - висновок суду відповідає вимогам закону.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 також вказує, що враховуючи інтереси дитини, він не включав до переліку майно, що підлягає розподілу та було вивезено без його відому з їхнього житла. Щодо цих доводів колегія суддів приходить до такого висновку.

Так, відповідно до частин 1, 3, 4 статті 12 ЦПК України цуивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта).

Згідно положень частин 1, 3 статті 13 ЦК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша).

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частина третя).

Беручи до уваги наведені норми права, колегія суддів робить висновок, що оскільки ОСОБА_1 при розгляді справи у суді першої інстанції погодився із об`ємом спільного сумісного майна подружжя, яке підлягає поділу, у зустрічній позовні заяві вказав аналогічне майно, яке вказала ОСОБА_2 , а матеріали справи не містять даних щодо іншого майна, крім того яке було предметом поділу, доводи про наявність майна, невключеного до позовної заяви, жодним чином не ставлять під сумнів правильність висновків суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 27 квітня 2020 року слід повернути без розгляду ОСОБА_2 .

Відносно апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого висновку.

Як вбачається з частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту першого частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини та ухвалив рішення, яке відповідає закону, підстави для зміни чи скасування рішення суду відсутні.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 183, 360, 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 27 квітня 2020 року повернути без розгляду ОСОБА_2 .

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 27 квітня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 липня 2020 року

Головуючий В.П. Пікуль

Судді О.О. Панченко

Л.І. Пилипчук