ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/621/20 Справа № 202/3618/14-ц Суддя у 1-й інстанції - Бєльченко Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.,

при секретарі - Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк»

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2019 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2014 року до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2019 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (61050, м. Харків, пр..Московський, буд. 60, , рах. № НОМЕР_2 , в АТ «УкрСиббанк», МФО 351005) заборгованість за кредитним договором у розмірі 26848 (двадцять шість тисяч вісімсот сорок вісім) доларів США. 84 центів, що еквівалентно 268284,35 грн. за курсом станом на 04.03.2014 року, котра складається з: 24 396,45 доларів США (що еквівалентно 243779,09 грн.) заборгованості за кредитом; 2 452,39 доларів США (що еквівалентно 24505,26 грн.) заборгованості за відсотками; 400,60 доларів США (що еквівалентно 4002,96 грн.) заборгованості по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та відсотків за кредитом.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» судовий збір в розмірі 2722 (дві тисячі сімсот двадцять дві) грн. 87 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «УкрСиббанк» просить рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2019 року скасувати в частині відмови у стягненні з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 07.09.2006 року у розмірі 26 848,84 доларів США, з яких: 24 396,45 доларів США заборгованості за кредитом; 2452,39 доларів США заборгованості за відсотками, а також пені за порушення термінів повернення кредиту та відсотків за кредитом у розмірі 400,60 доларів США та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в цій частині задовольнити в повному обсязі.

У відзиві ОСОБА_3 на апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2019 року просить апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2019 року залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.09.2006 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту №0, згідно умов котрого останній отримав кредит у розмірі 33280,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10,3% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 06.09.2027 року (а.с. 7-20 т.1).

Зобов`язання ОСОБА_1 були забезпечені шляхом укладання з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договору поруки від 07.09.2006 року № 0/0/П, у зв`язку з чим вони є солідарними відповідачами за пред`явленим до стягнення боргом (а.с. 21-23 т.1).

ОСОБА_1 належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 04.03.2014 року виникла заборгованість у розмірі 26848,84 доларів США, що складається з: 24396,45 доларів США заборгованості за тілом кредиту; 2452,39 доларів США заборгованості за відсотками; 400,60 доларів США - заборгованості по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та відсотків за кредитом (а.с. 24-40 т.1).

Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин між сторонами) порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Пунктом 2.2 договору поруки від 07.09.2006 року №0/0/П передбачено, що у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань по кредитному договору, кредитор має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов`язковими до виконання на третій день з моменту невиконання своїх зобов`язань позичальником за кредитним договором (а.с. 22 т. 1).

Додатком № 1 до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 07.09.2006 року встановлено графік погашення позичальником ОСОБА_1 кредиту (а.с. 15 т.1).

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором позичальник ОСОБА_1 припинив виконання своїх зобов`язань за Договором з червня 2013 року, оскільки останній повинен був внести черговий щомісячний платіж відповідно до графіку погашення кредиту до 10.07.2013 року, однак не вніс його.

Натомість, вимоги від 29.01.2014 року про погашення заборгованості за кредитом Банком були направлені відповідачам лише 05.02.2014 року (а.с. 52-54, 56-62 т.1).

Законом України від 03.07.2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо відновлення кредитування», котрий був опублікований у газеті Голос України 03.11.2018 року, набрав чинності 04.11.2018 року та введений в дію з 04.02.2019 року, внесено зміни, зокрема, до статті 559 ЦК України та частину 4 цієї статті викладено в новій редакції, відповідно до якої порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя. Для зобов`язань, виконання яких здійснюється частинами, строк поруки обчислюється окремо за кожною частиною зобов`язання, починаючи з дня закінчення строку або настання терміну виконання відповідної частини такого зобов`язання.

Відповідно до ст.2 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону цей Закон застосовується до відносин, що виникли після введення його в дію, а також до відносин, що виникли до введення його в дію та продовжують існувати після введення його в дію, крім частини четвертої статті 36 Закону України "Про іпотеку", що застосовується виключно до договорів і угод, укладених після введення в дію цього Закону.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі № 37766/05 «Дімопулос проти Туреччини» суд дійшов висновку про те, що застосування змін до законодавства до правовідносин, що виникли до внесення змін до законодавства, із зворотною силою складає порушення права особи на справедливий судовий розгляд, передбачений статтю 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в частині відмови у стягненні з поручителей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що вимогу про погашення заборгованості за кредитом Банк пред`явив безпосередньо до поручителів з пропуском встановленого законом шестимісячного строку, а саме 05.02.2014 року.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта, що судом першої інстанції неправильно застосовано до спірних правовідносин положення ч. 4 ст. 559 ЦК України щодо припинення дії поруки відносно частини кредитної заборгованості, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції, на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

З огляду на положення другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Установивши, що останній платіж позичальником зроблено 25 червня 2013 року та відповідно до графіку погашення кредиту наступну оплату ОСОБА_1 повинен був здійснити 10.07.2013 року, тому починаючи з 11 липня 2013 року ОСОБА_1 припинив виконувати зобов`язання за кредитним договором, а у Банку в свою чергу виникло право вимоги на дострокове стягнення заборгованості.

Отже, вимога ПАТ Укрсиббанк від 29.01.2014 року №30-11/8316 про дострокове повернення кредиту направлена поручителю ОСОБА_3 05.02.2014 року з пропуском шести місяців та докази отримання даної вимоги відсутні.

З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції правильно виходив з того, що порука ОСОБА_4 та ОСОБА_2 припинилася у січні 2014 року, тобто наступного місяця після спливу шести місяців, передбачених для пред`явлення позову до поручителя, а тому відсутні підстави для покладення на поручителів обов`язку солідарно відповідати за погашення заборгованості по кредитному договору.

Доводи апелянта, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин положення ч. 1 ст. 553, ч.ч. 1, 2 ст. 554, ч.1 ст. 612 ЦК України, п.п. 1.1., 2.2 Договору поруки, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у вказаних пунктах не встановлено строку дії поруки, а вказівка у договорі поруки про дію поруки до повного припинення зобов`язань за кредитним договором не є строком дії поруки.

У пункті 2.2. договору поруки вказано, що у випадку невиконання позичальником своїх зобов`язань по кредитному договору кредитор має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов`язковими до виконання на третій день з моменту невиконання своїх зобов`язань позичальником по кредитному договору, що також не є установленням строку дії поруки.

Отже, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2019 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича