У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/39/15-ц

провадження № 6/0285/52/20

10 серпня 2020 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді…….……….Васильчук Л. Й.

за участю секретаря…….……...Музики Н. Ю.

представника заявника………...Борсученко Р. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за заявою ОСОБА_1

про відстрочку виконання рішення у цивільній справі № 285/39/15-ц

за позовом ПАТ Універсал Банк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

13.07.2020 заявник звернулась до суду з заявою про відстрочення виконання рішення суду від 12.04.2016 у справі № 285/39/15-ц за позовом ПАТ УніверсалБанк до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - до втрати чинності Законом України Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті від 03.06.2014 № 1304-VII.

В обґрунтування заяви зазначає, що 12.04.2016 винесено рішення, яке набрало законної сили, про стягнення з неї та ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ПАТ Універсал Банк заборгованості в розмірі 140856,88 Швейцарських франків, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 2264161,67 грн. Приватними виконавцями Житомирського виконавчого округу Волковою Є.О. та Ковальським М.Р. відкрито виконавчі провадження № 58335430, №58335473, №58335497, № 58522635 по примусовому виконанню виконавчих листів, виданих на виконання вказаного рішення суду. Приватними виконавцями вчиняються дії по примусовій реалізації квартири, яка використовується, як місце її постійного проживання та яка перебуває в іпотеці, і іншого нерухомого житлового майна у її власності не має. Вважає, що існують виняткові обставини, які зумовлюють відстрочення виконання рішення суду про виселення її з спірної квартири.

Представник заявника в судовому засіданні пояснив, що спірна квартира підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки дана квартира використовується як місце постійного проживання ОСОБА_1 , виступає як забезпечення за споживчим кредитом, наданим в іноземній валюті, а загальна площа квартири не перевищує 140 кв.м., а інше нерухоме житлове майно у відповідача відсутнє. У зв`язку із цим просить відстрочити виконання рішення суду.

24.07.2020 року до суду надійшли письмові пояснення від представника АТ Універсал Банк, у яких вказав, що відповідач в заяві про відстрочку виконання рішення не вказує обставин, що утруднюють виконання рішення згідно ст. 435 ЦПК України. Прохання ОСОБА_1 суперечить вимогам чинного законодавства та не може бути задоволеним та просить відмовити в задоволенні заяви в повному обсязі.

Треті особи в судове засідання не прибули, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. В своїх заявах просять відмовити в задоволенні позову за безпідставністю та необґрунтованістю.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 12.06.2016 року Новоград-Волинським міськрайонним судом винесено рішення яким позовні вимоги задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк», в солідарному порядку, заборгованість в розмірі 140856,88 Швейцарських франків, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 2264161(два мільйони двісті шістдесят чотири тисячі сто шістдесят одна) грн. 67 коп., з яких: по кредитному договору № 055-2008-950 від 27.03.2008 року у розмірі 117379,86 Швейцарських франків, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 1886787,35 (один мільйон вісімсот вісімдесят шість тисяч сімсот вісімдесят)грн. 32 коп. та по кредитному договору № 055-2008-949 від 27.03.2008 рокуу розмірі 23477,02 Швейцарських франків, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 377374 (триста сімдесят сім тисяч триста сімдесят чотири) грн. 32 коп. і судовий збір по 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) грн. з кожного відповідача.

Відповідно до постанови про опис та арешт майна боржника від 04.03.2019 за виконавчим провадженням № 58522635 описано та накладено арешт на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , площею 59,5 кв. м., що належить ОСОБА_1 .

За заявленими вимогами ОСОБА_1 просить відстрочити виконання рішення суду до втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки квартира використовується як місце її постійного проживання, виступає як забезпечення за кредитом наданим в іноземній валюті, загальна площа квартири не перевищує 140 кв.м., а інше нерухоме житлове майно у неї відсутнє.

Згідно положень ч. ч. 1, 3 ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

З практики Європейського суду з прав людини вбачається, що визначене статтею 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; водночас ухиленням від виконання цього обов`язку є перекладення державою відповідальності за фінансове забезпечення організації виконавчого провадження на особу, на користь якої ухвалене судове рішення; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (§ 43 рішення у справі «Shmalko v. Ukraine» від 20 липня 2004 року, § 84 рішення у справі «Fuklev v. Ukraine» від 7 червня 2005 року, § 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, §§ 46, 51, 54 рішення у справі «Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine» від 15 жовтня 2009 року).

Вирішуючи питання про можливість задоволення вимог заяви про відстрочення виконання рішення суду, суд звертає увагу на наступне.

7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Вказаний Закон є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 726/1538/16-ц.

Також у постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 2603/9804/12-ц зроблено правовий висновок про те, що виконання рішення суду про звернення стягнення на квартиру, що є предметом іпотеки, під час дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», є неможливим. Також не підлягає виконанню й рішення суду про виселення з іпотечного житла, оскільки виселення боржника є наслідком звернення стягнення на майно, яке заборонено указаним Законом.

При цьому питання щодо поширення дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на ті чи інші правовідносини на стадії виконання рішення вирішується державним/приватним виконавцем в кожному випадку окремо, і сторона виконавчого провадження, у випадку незгоди з рішенням державного/приватного виконавця вправі оскаржити таке рішення в порядку, передбаченому Розділом VII ЦПК України шляхом подання відповідної скарги, а не у спосіб подання заяви в порядку, передбаченому Розділом VI ЦПК України, яким регулюються питання, пов`язані з виконанням судових рішень.

Таким чином, в межах розгляду заяви про відстрочення виконання судового рішення, яке перебуває на момент розгляду такої заяви в процесі примусового виконання, судом не з`ясовуються питання стосовно використання боржником житлового приміщення, яке перебуває в іпотеці, як місця постійного проживання та щодо наявності у власності іншого нерухомого житлового майна і його площі.

Так, за вимогами ч. 4 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд серед іншого враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Аналогічне положення міститься також в ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», якою визначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Як роз`яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Таким чином, звертаючись до суду із заявою про відстрочення виконання рішення суду, заявник просить суд відстрочити виконання саме з підстав наведених у Законі України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що самі по собі обумовлюють тимчасову неможливість виконання судового рішення посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки на період чинності такого закону стосовно осіб, на яких поширюється дія закону.

Натомість, будь яких вимог про відстрочення виконання рішення суду з підстав визначених ст. 435 ЦПК України, що були б предметом дослідження судом, заявником не заявляється, у зв`язку із чим заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 353, 435 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду у справі № 285/39/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, а саме Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області.

Дата виготовлення повного тексту рішення 11 серпня 2020 року.

Головуюча суддя Л. Й. Васильчук