ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7354/20 Справа № 175/1515/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Новік Л. М. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

24 липня 2020 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі судді Петешенкової М.Ю., ознайомившись із апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволено. Визначено ОСОБА_2 додатковий чотиримісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 (а.с.126-127).

Не погодившись із судовим рішенням, ОСОБА_1 13 липня 2020 року подала апеляційну скаргу.

Відповідно до Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року.

Згідно з п.1, 13 Перехідних положень ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею ст. 294 ч. 1 ЦПК України ( у редакції на час ухвалення рішення) визначено, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, рішення суду ухвалено 24 березня 2017 року, але сама апеляційна скарга подана до суду 13 липня 2020 року.

При перевірці матеріалів справи встановлено, що 23 березня 2017 року ОСОБА_1 була присутня у судовому засіданні першої інстанції у даній справі (а.с.128).Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи (а.с.122).

Не погоджуючись із вказаним рішенням, 31 березня 2017 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2017 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 22 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2017 року повернуто останній.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 23 березня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, у зв`язку з ненаданням нею доказів родинних відносин із спадкодавцем. Оскільки на час розгляду справи ОСОБА_1 не є спадкоємцем померлого ОСОБА_3 , місцевим судом не вирішувалося питання про її права та обов`язки, то відсутні підстави вважати, що вона має право на оскарження рішення суду першої інстанції.

Таким чином, посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 січня 2020 року, яке залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 червня 2020 року, підтверджено родинні зв`язки між спадкодавцем ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , не свідчить про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки апеляційна скарга подана через значний проміжок часу після ухвалення рішення суду.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Право суду на поновлення строку не є безмежним.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини у справі «Перетяка та Шереметьев проти України» зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Стосовно питання доступу до суду Суд у справі «МПП "Голуб" проти України» повторює, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (див. справу "Голдер проти Сполученого Королівства", рішення від 21 лютого 1975 року, Серія А N 18, ст. 13-18, п. 28-36). Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішенні «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року Європейський суд з прав людини нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Дії однієї сторони не повинні порушувати права іншої сторони.

Згідно з ч.2 ст.358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана після спливу трьох років з дня складення повного тексту судового рішення особою, то суд зобов`язаний відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2017 року.

За таких обставин у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст. 357, 358 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили та може бути оскаржено до Верховного Суду в порядку та строки, що визначенні чинним законодавством.

Суддя: М.Ю. Петешенкова