Справа № 373/47/20
Номер провадження 2/373/233/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Керекези Я.І.,

за участю секретаря судових засідань Ткалі І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 373/47/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом,

представник позивача ОСОБА_3 ,

представник відповідача ОСОБА_4 ,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом і просить встановити, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становила Ѕ; визнати за позивачем право власності на 1/3 частину вищезазначеної квартири в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 ; стягнути судові витрати із відповідача.

Посилається на те, що позивач є батьком ОСОБА_5 , який трагічно загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_5 перебував з відповідачем у шлюбі, який був зареєстрований 29 січня 2006 року. В період перебування у шлюбі була придбана квартира АДРЕСА_1 , але була оформлена лише на ОСОБА_2 з метою спрощення процедури купівлі-продажу. Вважає, що оскільки квартира була придбана під час перебування у шлюбі за спільні кошти, то є спільною сумісною власністю подружжя. Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належне йому майно. Спадкоємцями після смерті сина є позивач, відповідач та дружина позивача, яка відмовилася від своєї частки у спадщині на користь позивача. Оскільки вищезазначена квартира є спільною сумісною власністю подружжя, тому частина, яка належала його сину, має входити до спадкового майна.

Ухвалою від 03 лютого 2020 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

27 березня 2020 року від представника позивача ОСОБА_4 надійшов відзив на позов, відповідно до якого він просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилається на те, що мотиви та підстави, зазначені в позовній заяві, є безпідставними та необгрунтованими, не підтвердженими жодними доказами. Твердження представника позивача, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя спростовуються тим, що дану квартиру відповідач придбала в особисту власність за кошти, надані їй батьками, для своєї мами, яка проживала певний час в квартирі. Доказом, що квартиру придбано за кошти відповідача, є розписки про отримання ОСОБА_6 коштів саме від неї. Крім того, для поверненню своїх заощаджень відповідач продала будинок батьків в м. Тараща Київської області.

14 квітня 2020 року від представника позивача ОСОБА_3 до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої він просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Посилається на те, що з моменту реєстрації шлюбу між відповідачем та його покійним сином до часу придбання квартири пройшло більше десяти років. За життя син займався підприємницькою діяльністю. Крім того, позивач із своєю сім`єю тяжко працював та допомагав синові та його дружині матеріально. За весь цей час, крім купівлі квартири, було придбано декілька автомобілів, зроблений ремонт в іншому будинку, придбані меблі та побутова техніка. Один із автомобілів був проданий в зв`язку із нестачею коштів на придбання даної квартири. Посилання відповідача на те, що розписки про передачу нею коштів за купівлю квартири підтверджують придбання такої квартири за особисті кошти, не відповідає дійсності та не означає придбання квартири нею особисто. Та обставина, що відповідачу був подарований будинок, для подальшого його продажу з метою придбання квартири, може свідчити лише про намагання уникнути оподаткування або для того, щоб будинок не був спільною сумісною власністю подружжя. Твердження відповідача, що квартира була придбана для проживання її матері, не підкріплене ніякими доказами.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити.

Відповідач та її представник позовні вимоги не визнали, заперечували проти їх задоволення з підстав, зазначених у відзиві на позов.

Судом встановлено наступне.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Таращанського районного управління юстиції Київської області, між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 28 січня 2006 року був зареєстрований шлюб (а.с.50).

11 серпня 2016 року між ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Договір був посвідчений 11 серпня 2016 року приватним нотаріусом Переяслав-Хмельницького міського нотаріального округу Київської області Почтарьовим С.О. та зареєстрований в реєстрі за № 213.

Із змісту даного договору вбачається, що при його підписанні відповідач ОСОБА_2 діяла за згодою чоловіка ОСОБА_5 .

До копії договору купівлі-продажу квартири додана заява ОСОБА_5 від 11 серпня 2016 року, якою він надав згоду на купівлю спірної квартири за грошові кошти, набуті під час шлюбу із відповідачем і які є спільною сумісною власністю подружжя, та на укладення дружиною ОСОБА_2 даного договору на умовах за її розсудом.

На підтвердження своєї позиції щодо купівлі квартири за особисті кошти відповідачем було подано копії розписок ОСОБА_6 про отримання нею коштів від відповідача за спірну квартиру (а.с.145-146); копію договору дарування від 28 травня 2010 року, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , посвідченого державним нотаріусом Таращанської районної державної нотаріальної контори Київської області Овраменко Л.В. (реєстровий номер 1339) (а.с.147-149); Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо відчуження нею даного будинку у 2019 році (а.с. 150-152); копію договору купівлі-продажу житлового будинку від 24 жовтня 2019 року, укладеного між ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_2 , посвідченого державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької міської державної нотаріальної контори Ткаченком О.А. (реєстровий № 1048) (а.с.153-154); копію заяви на видачу готівки від 12 серпня 2015 року від імені ОСОБА_12 на суму 20202 грн. 54 коп. (а.с. 184).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 10 квітня 2018 року Переяслав-Хмельницьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер (а.с.27).

Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно.

Із заявами про прийняття спадщини після його смерті до Переяслав-Хмельницької міської державної нотаріальної контори звернулися позивач ОСОБА_1 (а.с.54), відповідач ОСОБА_2 (а.с.47).

ОСОБА_13 , мати померлого ОСОБА_5 , подала до нотаріальної контори заяву про відмову від своєї частки у спадщині на користь позивача (а.с.56).

Позивач отримав свідоцтва про право на спадщину на 2/3 частини житлового будинку з відповідними надвірними господарськими будівлями та спорудами, на 2/3 частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд що розташовані по АДРЕСА_2 (а.с.14-17).

Допитаний в якості свідка позивач ОСОБА_1 показав, що довгий час займався підприємницькою діяльністю. Потім торгувати почали їздити син ОСОБА_5 із дружиною ОСОБА_2 Його дружина допомагали їм, а він сидів із онуком та займався по господарству. Кошти були спільні, добудовувалися і робилися ремонти в будинка, де проживали вони із дружиною та сім`я сина ОСОБА_5 , постійно купувалася побутова техніка та купувалися і продавалися автомобілі. Перед купівлею спірної квартири продали автомобіль Мерседес, добавили ще 6 тисяч доларів США. Зі слів сина знає, що батько ОСОБА_2 інколи давав якість кошти для сім`ї, однак в якому розмірі і коли - не знає. Також зазначив, що батько ОСОБА_2 останні роки хворів і зі слів сина вони допомагали інколи йому матеріально.

Свідок ОСОБА_17 показала суду, що займалася як ріелтор процедурою купівлі-продажу квартири. Зустрічалася із сім`єю ОСОБА_18 та мамою ОСОБА_2 . Вони говорили, що шукають квартиру для мами, на 1-3 поверхах. Зі слів матері ОСОБА_2 , кошти на квартиру надали вони з батьком. Також показала, що в період купівлі квартири батько ОСОБА_2 хворів, завдаток за квартиру продавцю віддавала ОСОБА_2 .

Інших доказів не подано, клопотань з цього приводу в порядку та строки, встановлені ЦПК України, не заявлено.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями Сімейного кодексу України щодо правового статусу майна, нажитого подружжям за час перебування у шлюбі, та Цивільного кодексу України щодо спадкування, тому суд дійшов висновку про необхідність їх застосування.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Відповідно до ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну установу). Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Дана правова позиція викладена у висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 372/504/17 від 21 листопада 2018 року.

Також в постанові Верховного Суду від 27.02.2019 у справі №755/4757/16-ц також зазначено наступне.

«Зазначені норми закону (ст. 60 та ст. ч. 1 ст. 70 СК України) свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена в постанові ВСУ від 24.05.2017 у справі №6-843цс17 та постановах ВС від 6.02.2018 у справі №235/9895/15-ц, від 5.04.2018 у справі №404/1515/16-ц.

У зв`язку із цим районний суд помилково застосував правову позицію ВСУ, викладену в його постанові від 7.09.2016 у справі №6-801цс16, про те, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, не звернувши уваги на норми сімейного права та змінену в подальшому правову позицію ВСУ.

Суди встановили, що спірна квартира набута Особою 2 за час шлюбу з Особою 1.

При цьому відсутність судового рішення про визнання спірної квартири особистою приватною власністю Особи 2 підтверджує, що в судів попередніх інстанцій відсутні підстави вважати, що таке майно належить виключно їй, оскільки докази на спростування презумпції спільності майна, набутого подружжям у шлюбі, відсутні».

Зважаючи на вищезазначене, оскільки спірна квартира куплена в період шлюбу відповідача та ОСОБА_5 , спростувати презумпцію спільності права власності подружжя на неї повинна саме відповідач ОСОБА_2 .

На підтвердження своєї позиції відповідачем надано копії розписок про передачу нею коштів продавцю квартири (аванс та решту суми), копію договору дарування їй її матір`ю ОСОБА_8 будинку в с. Тараща від 2010 року та Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо відчуження нею даного будинку у 2019 році, копію договору купівлі-продажу будинку в м. Переяславі у 2019 році та копію заяви на видачу готівки від 12 серпня 2015 року від імені ОСОБА_12 на суму 20202 грн. 54 коп.

Разом з тим суд вважає, що подані відповідачем копії розписок про передачу продавцю коштів за спірну квартиру не підтверджують, що такі кошти є особистими коштами саме тієї особи, яка їх надає, а в сукупності із наявним договором купівлі-продажу квартири (зокрема і зазначеного в п. 3 цього Договору) підтверджує лише те, що ОСОБА_2 була офіційним покупцем квартири.

Договір дарування відповідачу її матір`ю будинку в с. Тараща також не підтверджує, що спірна квартира була куплена за особисті кошти відповідача, оскільки вчинений він задовго до придбання такої квартири (у 2010 році) та є безоплатним, тобто будь-яких коштів за це, які б могли зберігатися ОСОБА_2 для купівлі квартири, нею не отримано. А в сукупності із наданою Інформацією про продаж даного будинку у квітні 2019 року та договору купівлі-продажу, будинку у м. Переяславі-Хмельницькому 24 жовтня 2019 року, наданими поясненнями ОСОБА_2 , це може свідчити про те, що за кошти від продажу будинку в с. Тараща відповідачем було придбано будинок в м. Переяслав-Хмельницькому.

Зняття 12 серпня 2015 року батьком відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_12 готівкових коштів в розмірі 20202 грн. 54 коп. також на думку суду не може свідчити про те, що спірна квартира придбана за особисті кошти ОСОБА_2 , зважаючи в сукупності на час їх зняття (за рік перед купівлею квартири), їх розмір в порівнянні з вартістю квартири (20 202 грн. та 393 406 грн.) та ту обставину, що в той час батько відповідача хворів та сам потребував допомоги.

Покази свідка ОСОБА_17 в цій частині суд також не можу взяти до уваги, оскільки вона повідомила обставини, які їй стали відомі зі слів інших осіб, а клопотання про допит цих осіб не були заявлені відповідачем чи її представником у порядок та строк, встановлений ЦПК України.

Заявлення такого клопотання представником відповідача адвокатом Миколаєнком Є.В. після дослідження всіх доказів у справі з посиланням на те, що їм було невідомо, про що свідок ОСОБА_17 покаже в судовому засіданні, судом залишено без задоволення, оскільки клопотання про допит свідка ОСОБА_17 було заявлено на підготовчому судовому засіданні саме стороною відповідача та із зазначенням такої необхідності саме на підтвердження таких обставин.

Показання про те, що квартира купувалася для проживання матері відповідача, ніяким чином не підтверджує саме за які кошти вона купувалася, а підтверджує лише її можливе проживання там.

Таким чином, відповідачем ОСОБА_2 не надано належних, допустимих та достовірних доказів, які б в своїй сукупності дали змогу суду дійти висновку про те, що спірна квартира не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та придбана за особисті кошти відповідача.

Отже, в матеріалах справи наявна нотаріально завірена заява від імені ОСОБА_5 , якою він надав згоду своїй дружині ОСОБА_2 на купівлю спірної квартири за грошові кошти, що ж спільною сумісною власністю подружжя, та укладення договору купівлі-продажу на умовах за її розсудом. Також мається договір купівлі-продажу спірної квартири, з якого вбачається, що покупець ОСОБА_2 діє за згодою свого чоловіка ОСОБА_5 . Заява та договір є чинними, не скасовувалися та не визнавалися недійсними.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що квартира АДРЕСА_1 була придбана позивачем за час перебування у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5 за спільні кошти та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Частка померлого ОСОБА_5 в даній квартирі становить 1/2 її частини.

Відповідно до ст. 1217 цього Кодексу, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

В силу ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 цього Кодексу, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

В силу ст. 1226 цього Кодексу, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Отже, судом встановлено, що частка померлого ОСОБА_5 в спірній квартирі, яка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, становить 1/2 частину; як вбачається із поданих матеріалів спадкової справи після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 спадкоємцями після його смерті є дружина ОСОБА_2 (відповідач), батько ОСОБА_1 (позивач) та мати ОСОБА_13 , тому кожен із них має право на спадкування 1/6 частини спірної квартири (по 1/3 від 1/2 частини). Враховуючи, що ОСОБА_13 відмовилася від своєї частки у спадщині на користь свого чоловіка ОСОБА_1 (позивача), то останній має право на спадкування 2/6 частин, тобто 1/3 частини квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 та ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, проаналізувавши подані учасниками справи докази в їх сукупності щодо належності, допустимості, достовірності та достатності, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню в повному обсязі.

В силу ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати слід стягнути із відповідача.

На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 60, 61, 63, 70 Сімейного кодексу України, ст.ст.1217, 1258, 1261, 1267 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 19, 77-80, 81, 141, 211, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом - задовольнити.

Встановити, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становила 1/2 частину.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1670 (одна тисяча шістсот сімдесят) гривень 00 копійок.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу ХIIІ "Перехідні положення" Цивільного процесуального кодексу України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , проживаючий по АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ;

відповідач - ОСОБА_2 , проживаюча по АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_4 .

Складання повного тексу рішення вчинено 23 липня 2020 року.

Суддя: Я. І. Керекеза