Справа № 544/1653/19
№ 2/544/120/2020
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 липня 2020 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області

у складі головуючої судді Сайко О.О.,

за участі секретарів Костенко Т.В., Чеботарьової Л.В.,

позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 , представника відповідача Міщенка Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду по вул. Соборна, 41, справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , заінтересовані особи: Пирятинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, Подільський районний відділ державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м.Києві, про скасування заборгованості зі сплати аліментів,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 у грудні 2019 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , заінтересовані особи: Пирятинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, Подільський районний відділ державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про скасування заборгованості зі сплати аліментів.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 23 жовтня 2004 року у відділі РАЦС Пирятинського РУЮ Полтавської області він зареєстрував шлюб з відповідачем. За час спільного проживання, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у подружжя народився син ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_5 . У 2014 році у сторін виникли сімейні труднощі, внаслідок чого позивачем було подано заяву про розірвання шлюбу, а дружина подала заяву про стягнення з нього аліментів на її користь на утримання неповнолітніх дітей. Зазначає, що рішення про стягнення аліментів було прийняте за їх відсутності, щодо їх сплати на утримання дітей він не заперечував. Однак, через певний випробувальний період сторони примирилися, вирішили не розлучатися, проживати разом, виховувати дітей та забрати кожен свою заяви. Пояснює, що свою заяву про розірвання шлюбу відкликав, а дружина також повідомила, що забрала заяву про стягнення з позивача аліментів на утримання дітей. Дану інформацію ОСОБА_1 не перевіряв, повіривши їй на слово.

Після цього, подружжя проживало разом у шлюбі до осені 2019 року, разом виховували дітей, їх утримували, вели спільне господарство, тощо. Бюджет також був спільний. Позивач стверджує, що гроші він в сім`ю приносив, і обоє їх (гроші) витрачали на спільні потреби.

В жовтні 2019 року, відколи виникли сімейні труднощі у сторін, вони вирішили розірвати стосунки. Зі слів позивача, дружина подала заяву до суду про розірвання шлюбу і наголосила, що буде вимагати аліменти на свою користь на утримання неповнолітніх дітей. З даною вимогою позивач погодився і вирішив з листопада 2019 року офіційно сплачувати добровільно, без рішення суду аліменти на утримання дітей. Відповідач вирішила по іншому, подавши заяву до суду про стягнення аліментів, проте дізналась, що дане рішення вже є. Про цю обставнину ОСОБА_1 дізнався в кінці жовтня та вирішив перевірити, чи є у нього борг по сплаті аліментів, звернувшись до Пирятинського районного відділу ДВС ГТУЮ в Полтавській області. 05.11.2019 року за № 15.12-14/8033 отримав відповідь, що, виконавчого провадження у Пирятинському РВ ДВС, де він є боржником, немає. Зазначає, що в кінці листопада 2019 року його викликали до Пирятинського районного відділу ДВС ГТУЮ в Полтавській області і надали копії документів, згідно яких, на підставі виконавчого листа Пирятинського районного суду Полтавської області у справі № 544/1908/13-ц від 19 вересня 2014 року, який виданий 2 жовтня 2014 року, державним виконавцем відділу ДВС Подільського РУЮ у м.Києві Рудьковською О.С. 06 квітня 2015 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 47149583. Повідомляє, що в порушення чинного законодавства про виконавче провадження та виконавчу службу йому про борг, його розмір, причини виникнення, виконавча служба не повідомила, копії вказаної постанови виконавча служба не надіслала, з постановою ніхто не ознайомлював.

Вказує, що згідно рішення суду № 544/1908/13-ц від 19 вересня 2014 року він зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання своїх неповнолітніх дітей. Від даного обов`язку він не відмовляється, пояснює що своїх дітей він утримував і буде утримувати навіть без рішення суду. Стосовно боргу по аліментах, то позивач вважає його незаконним і від якого він повинен бути звільненим в повному обсязі, оскільки згідно ст.197 СК України його необізнаність є обставиною, що має істотне значення.

Ухвалою суду від 12 грудня 2019 року відкрито провадження по даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали і просили задовольнити їх у повному обсязі, а саме: скасувати в повному обсязі заборгованість по сплаті аліментів на підставі виконавчого листа Пирятинського районного суду Полтавської області у справі №544/1908/13-ц від 19.09.2014 року. Позивач пояснив, що протягом п`яти років виникнення заборгованості по аліментах він не знав про те, що відносно нього відкрите виконавче провадження по примусовому стягненню аліментів. Він вважав, що відповідач забрала у виконавчій службі заяву про примусове стягнення. З рішенням суду, яким з нього стягнуто аліменти, позивач був ознайомлений. Весь цей період вони проживали разом з відповідачем та дітьми однією сім`єю, вели спільне господарство, утримували спільно дітей. Він був офіційно працевлаштований, отримував дохід, але аліменти з цього доходу виконавчою службою не відраховувалися. Виконавча служба його про наявність боргу не повідомила, жодної постанови виконавчої служби він не отримував.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову, вказав, що позивач знав про рішення суду, яким з нього були стягнуті аліменти, проте добровільно кошти на утримання дітей не надавав. Відповідачка в період спільного проживання з позивачем (з 2014 року по 2019 рік) самостійно, за рахунок власних коштів, утримувала дітей та несла всі витрати по їх утриманню. Хоч вони і проживали разом з позивачем у будинку, але в кожного був свій бюджет. Відповідач була змушена позичати гроші у знайомих на утримання та навчання дітей, лікування молодшої доньки.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Подільський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві свого представника до суду не направила, про розгляд справи повідомлена належним чином.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Пирятинського районного відділу Державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Козін І.І. у судовому засіданні пояснила, що 06.04.2015 державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві за заявою стягувача ОСОБА_3 було відкрите виконавче провадження про стягнення із ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Виконавчий лист був переданий за належністю до цього відділу, оскільки підприємство, де працював боржник, було зареєстроване в м. Київ. Чому в цей період з боржника не утримувалися з офіційних доходів суми стягнутих рішенням суду аліментів, представнику виконавчої служби не відомо, оскільки виконавчий лист відносно нього було повернуто та прийнято до виконання Пирятинським районним відділом Державної виконавчої служби 19.11.2019. На момент передачі виконавчого листа державним виконавцем боржнику нараховано суму заборгованості по сплаті аліментів 128374,10 грн, з грудня 2019 року з його доходів утримуються аліменти. Насьогодні, з урахуванням наданої позивачем довідки про його доходи за місцем роботи, заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів станом на 01.07.2020 становить 90 316,51 грн.

Свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що він працював з позивачем в регіональній філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця». На роботі у них інколи затримували виплату заробітної плати. Але крім заробітної плати, позивач мав дохід за рахунок тимчасових заробітків. Зазначає, що ОСОБА_1 купував будівельні матеріали для ремонту будинку, проте йому не відомо за чиї кошти утримувалися діти подружжя ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що знає відповідачку з 2002 року, Її відомо, що сторони до 2019 року проживали як одна сім`я, разом ходили в магазин за покупками, щодо того за чиї кошти все купували, розмову з нею не вели.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що знає відповідачку давно. В 2014 році остання часто скаржилася, що їй не вистачає коштів утримувати сім`ю, оскільки чоловіку затримували виплату заробітної плати. Тоді вона подала заяву про стягнення аліментів, хоча сторони проживали разом і мали спільний сімейний бюджет. Пізніше позивач почав підробляти, з`явилися гроші, у зв`язку з чим подружжя почало робити ремонт будинку. Свідку відомо, що позивач пересилав відповідачці кошти на картку для здійснення покупок.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що знає родину ОСОБА_7 . В 2014 році позивач подавав заяву на розірвання шлюбу, а відповідач заяву про стягнення аліментів. Пізніше чоловік забрав свою заяву. Відповідачка заробляла більше коштів ніж чоловік, вона здавала в оренду земельні ділянки. У позивача заробітну плату постійно затримували, тому відповідачка в неї часто позичала гроші, брала кредит. Щодо використання сімейних коштів їй нічого не відомо, бачила лише те, що подружжя часто ходили разом за покупками. Припускає, що позивач міг утримувати дітей.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що їй відома інформація зі слів ОСОБА_12 , про те, що ОСОБА_3 часто скаржилася їй про відсутність у неї грошей на утримання дітей.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що є рідною сестрою ОСОБА_3 , яка часто позичала у неї кошти, оскільки з її слів була « в боргах». Знає, що відповідачка була змушена подати позов про стягнення аліментів з чоловіка, оскільки той не допомагав утримувати дітей. Молодша донька сторін хворіла, тому свідок із своєю сім`єю їм постійно допомагали.

Свідок ОСОБА_14 дала показання про те, що відповідачка часто скаржилася їй, що чоловік не платить аліментів, тому вона бере гроші у борг. Менша дочка часто хворіє, а позивач не допомагає. Декілька разів вона передавала відповідачці кошти від сестри позивача для дітей. У 2014 році сторони мали намір розлучитися, але потім забрали заяву в суді, позивач обіцяв, що буде допомагати дітям.

Заслухавши позивача та його представника, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Згідно матеріалів справи, сторони з 23.10.2004 перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.7).У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народився син ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 - народилася дочка ОСОБА_5 . (8,9).

Рішенням Пирятинського районного суду Полтави від 19.09.2014 року з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , стягнуті аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 10.09.2014 і до досягнення ОСОБА_5 повноліття (а.с.15-16).

На підставі вказаного рішення суду видано виконавчий лист № 544/1908/13-ц (а.с.17) та за заявою стягувача ОСОБА_3 06.04.2015 року державним виконавцем Подільського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві відкрито виконавче провадження №47149583 (а.с.18). Станом на 19.03.2015 (дату закінчення виконавчого провадження Пирятинським районним відділом Державної виконавчої служби у зв`язку з направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби) заборгованість за аліментами боржника складала 4554,10 грн. Станом на 07.11.2019 року заборгованість становила 128374,10 грн. (а.с.46-47). 19.11.2019 державним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника (а.с.57) та утримання аліментів з доходів боржника за місцем роботи почало проводитися з грудня 2019 року (а.с.54).

З урахуванням наданої позивачем довідки про його доходи за місцем роботи, заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів станом на 01.07.2020 становить 90 316,51 грн. (а.с.144-147).

За наявності заборгованості позивача зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавцем в порядку ч.14 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження) винесені постанови про накладення на боржника штрафу та встановлені обмеження відповідно до ч. 9 указаної статті (а.с.48-53).

З наданих відповідачем письмових доказів вбачається, що в період з 2015 по 2019 рік вона працювала та отримувала заробітну плату, мала доходи від здачі в оренду земельного паю, нею було придбано телевізор, іншу побутову техніку та предмети побуту, проводилася сплата заборгованості за кредитними зобов`язаннями та витрачалися кошти на лікування хворої доньки (а.с. 60-88).

Відповідно до ч.ч.1, 2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини, частинами сьомою, восьмою статті 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. В усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною другою статті 197 СК України у редакції Кодексу, чинній на час звернення до суду із цим позовом, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Разом з тим, позивачем не надано доказів існування обставин, що мають істотне значення у розумінні ч. 2 ст. 197 СК України, оскільки факт спільного проживання з відповідачем не може бути безумовною підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Позивач не надав суду доказів, що заборгованість за аліментами виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою, або іншою обставиною, що має істотне значення. Посилання позивача на те, що сторони проживали разом, мали спільний бюджет та вели спільне господарство і за спільні кошти утримували дітей, не може бути підставою для звільнення від сплати заборгованості по аліментами, оскільки на момент подачі позову позивач знав про рішення суду, яким його зобов`язано сплачувати аліменти на дітей. Тобто, позивач був обізнаний про обов`язок сплачувати аліменти, але аліменти не сплачував належним чином. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження надання ним матеріальної допомоги дітям під час спільного проживання з ними до листопада 2019 року та в чому полягала така допомога, її розмір. Його доводи про те, що відповідач вела його в оману, запевнивши, що забрала заяву про примусове стягнення з нього аліментів, не є переконливими. У позивача не було жодних перешкод отримати вказану інформацію у відділі ДВС за місцем проживання, але з такою заявою він звернувся лише 30.10.2019 (а.с.13).

Норма ст. 197 СК України не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Такими обставинами можуть бути, зокрема, майновий чи сімейний стан платника аліментів. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Твердження представника позивача про те, що саме стягувач була зобов`язана вчиняти дії, спрямовані на забезпечення своєчасного виконання судового рішення, суд відхиляє. Згідно Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Стягувач не зобов`язаний здійснювати контроль за примусовим виконанням ухваленого на його користь судового рішення. Звернення із скаргами на бездіяльність державних виконавців чи подання клопотань щодо вчинення певних виконавчих дій є правом, а не обов`язком стягувача. Натомість боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення, повинен сумлінно користуватися усіма наданими правами та сприяти своєчасному вчиненню виконавчих дій з метою забезпечення виконання судового рішення.

Позивач знав про ухвалене рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 19 вересня 2014 року щодо стягнення з нього аліментів, що ним не заперечується, проте жодних дій щодо його виконання не вчиняв. Та обставина, що у виконавчому провадженні тривалий час, а саме з 2014 по 2019 рік, не вчинялися виконавчі дії, є правовою підставою для оскарження бездіяльності державних виконавців, звільнення його від сплати штрафів та неустойки, проте не свідчить про будь-який умисел стягувача на приховання факта здійснення примусового виконання судового рішення.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та в їх задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.12, 263-265 ЦПК України, на підставі ст. 197 СК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про скасування заборгованості зі сплати аліментів відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Пирятинський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Роз`яснити, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Повний текст рішення виготовлений 24.07.2020 року.

Головуюча О.О. Сайко