Справа № 135/1627/19
Провадження № 22-ц/801/1351/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошина Т. В.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 рокуСправа № 135/1627/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивіль-них справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Медвецького С. К., Голоти Л. О.,

за участі секретаря судового засідання Куленко О. В., представника особи, яка подала апеляційну скаргу, позивача Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» адвоката Роя В. Л., розглянувши за правилами, встановле-ними для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, у від-критому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до

ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Лади-жинського міського суду Вінницької області від 12 травня 2020 року, ухвалене у приміщенні суду в м. Ладижин Вінницької області за головування судді Воло-шиної Т. В., повний текст якого складений 23 грудня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

19 грудня 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приват-Банк» ( далі - АТ КБ «ПриватБанк» ) звернулося у Ладижинський міський суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної за-боргованості у розмірі 11403,49 гривень, посилаючись на наступні обставини. Відповідачка з метою отримання банківських послуг звернулася до позивача, підписала заяву № б/н від 27 вересня 2010 року та отримала кредит у розмірі 500,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий раху-нок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% базової став-ки в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, виходячи з розрахун-ку 360 днів у році. Відповідачка підтвердила згоду на те, що підписана нею зая-ва разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, затвердженими наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, Тарифами банку, викладени-ми на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею і банком договір про надання банківських послуг. Щодо встановлення та зміни кредитного лімі-ту банк керувався підпунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору, відповідачка дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку, тобто ОСОБА_1 погодилася з правом банку у будь-який момент змінити ( зменшити або збільшити ) кредитний ліміт за власним рішенням та ініціативою.

При укладенні договору сторони керувалися частиною першою статті 634 ЦК України, згідно з якою укладений правочин є договором приєднання. Відпо-відачка визнавала укладену угоду, користувалася картрахунком, використову-вала кредитні кошти. У випадку невиконання позичальницею своїх зобов`язань за укладеним договором банк вправі вимагати їх дострокового виконання, по-вернення усієї суми кредиту. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів у межах платіжного ліміту з метою запобігання виникненню овердрафту.

Однак у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, з ура-хуванням внесених коштів на погашення заборгованості в ОСОБА_1 ста-ном на 30 жовтня 2019 року утворилася заборгованість в сумі 11 403,49 гривні, яка складається з: 315,73 гривень - заборгованість за кредитом, 6 952,72 гривні - заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами, 3 115,83 гривень - заборгованість за пенею, 500,00 гривень штраф ( фіксована частина ), 519,21 гривень штраф ( процентна складова ).

Ураховуючи непогашення відповідачкою заборгованих коштів у добровіль-ному порядку, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 27 вересня 2010 року № б/н станом на 30 жовтня 2019 року у розмірі 11403,49 гривень та судові витрати у справі.

Заочним рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 12 травня 2020 року позов задоволений частково, стягнуто з ОСОБА_1 на ко-ристь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 27 ве-ресня 2010 року у розмірі 315,73 гривень, 53,01 гривні у відшкодування сплаче-ного судового збору. У решті позовних відмовлено ( а. с. 93-96 ).

Не погоджуючись з ухваленим 12 травня 2020 року заочним рішенням суду першої інстанції, представник Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Крилова О. Л. оскаржує його в апеляційному порядку, просить скасувати вказане судове рішення в частині незадоволених позовних вимог що-до стягнення відсотків, пені, штрафів та ухвалити нове рішення у цій частині про задоволення вимог банку. Скаржниця вважає оскаржуване рішення суду в частині відмовлених позовних вимог ухваленим з порушенням норм матеріаль-ного та процесуального права, незаконним, таким, що не може залишатися в си-лі ( а. с. 145-148 ). В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» за-значає, що суд першої інстанції, відмовляючи у стягненні заборгованості по процентах, виходив з того, що відсутні підстави вважати, що при укладенні до-говору з відповідачкою було досягнуто домовленості про їх сплату. Проте з ог-ляду на підписання ОСОБА_1 27 вересня 2010 року довідки про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, де зазначена базова відсоткова ставка у 2,5% на місять, що становить 30% річних, суду належало дати відповідну оцінку цьому доказу, адже сторони узгодили розмір базової % ставки. Також із зазначеної довідки убачається, що сторонами погоджені розмір і порядок нарахування неустойки. Скаржниця наголошує, що розмір процентів, тип процентної ставки ( фіксована або змінювана ), порядок їх сплати за кредитним договором визначаються у до-говорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропо-зицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розмі-ру облікової ставки та інших факторів.

Змінюючи тарифи, інші умови обслуговування рахунків банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту ( кредитного ліміту ), зобов`язаний не менше ніж за сім днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у ви-писці за картрахунком, згідно з підпунктом 1.1.3.1.9 договору. Якщо протягом семи днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду із змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. Клієнт згідно Умов та правил надан-ня банківських послуг зобов`язаний отримувати виписки про стан картрахунків, про здійснені операції за картрахунками. У разі незгоди із змінами Правил та/або Тарифів банку клієнт повинен звернутися до банку для розірвання договору і погасити заборгованість, що виникла перед банком.

Відповідачка ОСОБА_1 не зверталася до банку із письмовими заявами про розірвання кредитного договору, продовжувала знімати та погашати кошти, тобто вона прийняла нові Тарифи, погодилася з їх зміною. Користуючись кре-дитними коштами, вона була обізнана, добре усвідомлювала та розуміла умови договору, жодних заперечень щодо розміру заборгованості за договором від неї не надходило, тобто відповідачка погоджувалася з розміром нарахованих від-сотків та неустойки.

Представник банку стверджує про помилковість висновку суду щодо відсут-ності підстав для стягнення з відповідачки відсотків по кредиту. Посилаючись на норми статей 1048, 1054 ЦК України, статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» скаржниця зауважує, що, встановивши надання банком кредиту ОСОБА_2 , яка його не повернула, суд не мав жодних підстав від-мовляти у стягненні відсотків по кредиту.

Крім цього, на думку представника АТ КБ «ПриватБанк» Крилової Л. О., суд безпідставно відмовив у задоволенні позову в частині стягнення пені та штрафів, оскільки із довідки про умови кредитування убачається узгодження сторонами усіх істотних умов договору, в тому числі й щодо розміру та поряд-ку нарахування пені.

27 вересня 2010 року ОСОБА_1 підписала Довідку про умови кредиту-вання, в кінці якої зазначено про ознайомлення її з фінансовими умовами отри-мання платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів. Підпи-сання ОСОБА_1 довідки про умови кредитування, що додана до позовної заяви, є належним доказом ознайомлення її з умовами кредитування. Тому, на погляд банку, за положеннями правочину відповідачка має нести цивільно-пра-вову відповідальність за невиконання умов кредитного договору у відповіднос-ті до норм статей 525, 526, 610, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України.

В апеляційній скарзі порушене клопотання про поновлення строку на апеля-ційне оскарження заочного рішення суду першої інстанції, яке ухвалене у від-сутності сторін у справі. Копію оскаржуваного заочного рішення позивач отри-мав 20 травня 2020 року поштою, що підтверджується штрих-кодом на конверті та штампом вхідної кореспонденції, через це пропуск процесуального строку має місце з поважних причин.

Ухвалою апеляційного суду від 01 липня 2020 року ( а. с. 167 ) клопотання представника АТ КБ «ПриватБанк» Крилової О. Л. задоволене, скаржниці по-новлений процесуальний строк на апеляційне оскарження заочного рішення Ла-дижинського міського суду Вінницької області від 12 травня 2020 року.

Відповідачка ОСОБА_1 у судові засідання не з`явилася, судові повістки повернуті без вручення з відміткою працівника пошти про відсутність адресата за вказаною адресою. Беручи до уваги, що судом вжиті передбачені статтею 130 ЦПК України заходи з виклику відповідачки в судове засідання, те, що остання не виконала приписів статті 131 ЦПК України з повідомлення суду місця свого проживання ( перебування, знаходження ) колегія суддів апеляційного суду вважає можливим розглянути справу по суті апеляційного оскарження позива-чем заочного рішення суду у відсутності боржниці ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі представника скаржника, позивача Акціонерного товариства комерційного бан-ку «ПриватБанк» адвоката Роя В. Л., дослідивши матеріали справи, перевірив-ши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла виснов-ку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних під-став.

Згідно норм статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рі-шення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підста-ву своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заочне рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 12 травня 2020 року в оскаржуваній частині не відповідає указаним вимогам, у цій частині воно є помилковим, таким, що суперечить фактичним обставинам спра-ви, не враховує усіх норм матеріального права, що регулюють виниклі та наявні між сторонами у справі правовідносини, тому це рішення підлягає скасуванню в оскаржуваній частині з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце об-ставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами во-ни підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирі-шення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін вип-ливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( стаття 264 ЦПК України ).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивіль-них справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окре-мих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно зі статтею 5 цього Кодексу суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фі-зичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або ос-пореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відпо-відно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рі-шенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 3 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України визнача-ється право кожної особи на звернення в порядку, встановленому законом, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічні роз`яснення з посиланням на статті 55, 124 Конституції України викладені у частині другій постанови Пленуму Верховного Суду Укра-їни від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесу-ального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції». Дії учасни-ків цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю, повагою до інтересів іншої сторо-ни чи сторін договору.

У Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року у справі № 3-рп/2003 наголошувалося, що правосуддя за своєю суттю визнається таким ли-ше за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефектив-не поновлення у правах.

Відповідно до норм статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та ін-шими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормами параграфу 1 Глави 5 «Докази та доказування» ЦПК Украї-ни доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або від-сутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними дока-зами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази мають відповідати ви-могам належності, допустимості, достовірності, достатності.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення мо-же випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між со-бою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.

Відповідно до норм статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції пе-реглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що сто-суються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї.

Ухвалюючи заочне рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» виконав приписи частини другої статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-ХІІ «Про захист прав споживачів» стосовно по-відомлення відповідачки про умови кредитування, узгодження з нею саме тих умов, які банк вважав узгодженими. Без підтвердження конкретно запропонова-них відповідачці Умов та правил надання банківських послуг, за відсутності в анкеті-заяві домовленості про сплату відсотків та користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяги з Тарифів, Умов не можуть розцінюватися як стандартна ( типова ) фор-ма, встановлена до укладеного з ОСОБА_1 договору. Підписана 27 ве-ресня 2010 року відповідачкою у справі анкета-заява не містить умов щодо роз-міру процентів, які вона повинна сплачувати за користування кредитними кош-тами, через що суд дійшов висновку про відсутність підстав визнати укладення сторонами кредитного договору шляхом приєднання, а, як наслідок, відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідачки заборгова-ності по відсотках, комісії, неустойці у вигляді пені та штрафів за період з 27 вересня 2010 року по 30 жовтня 2019 року.

Посилаючись на норми статей 526, 549 - 550, 610 - 612, 625, 626, 629, 634, 1049, 1050, 1054 ЦК України, правову позицію Великої Палати Верховного Су-ду, викладену у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 ( про-вадження № 14-131цс19 ), ураховуючи, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ( ресурс: Архів Умов та правил надання банківських по-слуг розміщені на банківському сайті www.privatbank.ua ), які надані позивачем на підтвердження позовних вимог, не містять підпису відповідачки, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторона-ми шляхом підписання заяви-анкети, суд зазначив про відсутність підстав вва-жати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору у вигляді сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки ( пені, штрафів ) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Анкета-заява на отримання кредитної картки, підписана 27 вересня 2010 ро-ку ОСОБА_1 , не містить посилання на конкретні умови кредитування, порядок повернення кредиту, що за відсутності належних доказів, які б досто-вірно підтверджували прийняття відповідачкою представлених банком умов та тарифів, приєднання її до них як другої сторони до запропонованого договору, є підставою для відмови у стягненні з відповідачки заборгованості за відсот-ками, пенею, штрафами ( фіксована частина ), (процентна складова), оскільки такі є недоведеними.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме і лише в частині стягнення заборгованості за непогашеним тілом кредиту у розмірі 315,73 гривень.

Проте з таким висновком суду повністю погодитися не можна, ураховуючи наступне.

Колегія суддів апеляційного суду визнає вірним висновок суду першої інс-танції про те, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у Приват-Банку ( ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на банківському сайті www.privatbank.ua ), які містяться в матеріалах даної справи, не підписані відповідачкою, тому їх не можна розцінювати як складову частину кредитного договору, укладеного між сторонами 27 вересня 2010 року шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви. При цьому колегія суддів враховує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верхов-ного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Проте позивачем додана до позовної заяви підписана відповідачкою 27 ве-ресня 2010 року копія довідки про умови кредитування з використанням пла-тіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду. В кінці до-відки зазначено: «З фінансовими умовами наданої платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена». У вказаній довідці зазначені: базова процентна ставка в місяць у розмірі 2,5 % ( нараховується на залишок за-боргованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році ), строки внесення щомі-сячних платежів ( до 25 числа місяця, наступного за звітним ), пеня за несвоє-часне погашення заборгованості ( пеня ( 1 ) = базова процентна ставка по дого-вору/30 - нараховується за кожний день прострочення кредиту; пеня ( 2 ) = 1% від заборгованості, але не менше 30 гривень у місяць, нараховується один раз в місяць за наявності прострочення по кредиту чи процентах п`ять і більше днів за виникнення прострочення на суму від 50,00 гривень і більше ); штраф за по-рушення строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів: 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кре-дитним лімітом, з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій та інші умови кредитування.

З урахуванням викладеного, висновок суду першої інстанції про те, що по-зивачем не доведено і не підтверджено того, які саме умови є складовою части-ною укладеного між сторонами кредитного договору і які саме тарифи і умови кредитування мала на увазі відповідачка, підписуючи анкету-заяву, та відповід-но, які вона брала на себе зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитними коштами, винагороди та неустойки у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту, не відповідає матеріалам справи.

Отже докази, що містяться в матеріалах справи, свідчать про наявність між сторонами кредитних правовідносин на підставі кредитного договору від 27 вересня 2010 року № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на картко-вий рахунок, який був укладений сторонами шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви та довідки про умови кредитування з використанням платіж-ної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду.

Для здійснення операцій з отримання та повернення кредиту відповідачка на підставі названого договору 27 вересня 2010 року отримала кредитну карту № НОМЕР_1 , згідно виписки про рух коштів за рахунком вона актив-но користувалася карткою.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що матеріалами справи достовірно підтверджено існування між сторонами у справі кредитних право-відносин на підставі кредитного договору від 27 вересня 2010 року № б/н у виг-ляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, а також, що для здійснення операцій з отримання та повернення кредиту за даним кредитним договором відповідачка отримала кредитну картку та користувалася нею. Ос-таннє підтверджується випискою по рахунку з 01 січня 1999 року по 16 червня 2020 року, відкритому на ім`я ОСОБА_1 ( а. с. 150 - 156 ).

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором станом на 30 жовтня 2019 року у відповідачки утворилася заборгованість, яка згідно розра-хунку банку, наданого до позовної заяви, становить 11403,65 гривні, з яких: 315,73 гривень - заборгованість за кредитом, 6952,72 гривні - заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами, 3115,83 гривень - заборгова-ність за пенею, 500,00 гривень штраф ( фіксована частина ), 519,21 гривень штраф ( процентна складова ).

Однак повністю з таким розміром заборгованості за даним кредитним дого-вором колегія суддів не погоджується з урахуванням наступного.

Згідно з вимогами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися на-лежним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших ак-тів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Части-ною першою статті 599 цього Кодексу передбачено, що зобов`язання припиня-ється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з положеннями статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язан-ня є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання ( неналежне виконання ). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов дого-вору з врахуванням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець ) зобов`язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За зміс-том статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмо-вій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторо-нами ).

За змістом статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлене догово-ром або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються дого-вором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визнача-ється на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, оскільки ОСОБА_1 уклала кредитний договір з банком та от-римала від нього кредитні кошти, вона зобов`язана повернути їх та сплатити проценти за користування кредитними коштами. Підписана відповідачкою до-відка про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Уні-версальна» 55 днів пільгового періоду містить дані щодо процентної ставки 2,5% на місяць, що становить 30% річних, при невиконанні зобов`язань щодо повернення кредиту сторонами погоджені розмір та порядок нарахування неус-тойки.

З розрахунків заборгованості, що містяться на аркушах справи 6 - 10, 54 - 58, убачається, що кредитодавець протягом усього періоду дії договору, почи-наючи з 2010 року, не змінював, не підвищував відсоткову ставку; вона за-лишилася на рівні 2,5% на місяць, що становить 30% річних.

Як уже зазначалося, сторони у справі погодили розмір відсоткової ставки у 2,5% на місяць, що становить 30% річних, за користування позичальницею кре-дитними коштами, що засвідчується підписом ОСОБА_1 у довідці про умови кредитування. Ураховуючи досягнення погодження між сторонами умов кредитного договору щодо сплати процентів за користування кредитними кош-тами, відповідальності боржника за порушення строків платежів, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність стягнення з відповідачки на користь банку суми нарахованих процентів, що за розрахунком, наявним в матеріалах справи та не оспорюваним боржницею, станом на 30 жовтня 2019 року становила 6952,72 гривні.

Як убачається з тексту позовної заяви, з якою АТ КБ «ПриватБанк» зверну-лося до суду, він просив стягнути з відповідачки крім заборгованості за тілом кредиту у розмірі 315,73 гривень, 6952,72 гривні - заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами, 3115,83 гривень - заборгованості за пе-нею, 500,00 гривень штрафу ( фіксована частина ), 519,21 гривень штрафу ( процентна складова ).

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з розміром заборгованості за тілом кредиту, нарахованими відсотками за користування кредитом як таки-ми, що відповідають умовам, викладеним в довідці про умови кредитування. Проте колегія суддів не погоджується з вимогами позивача про стягнення з від-повідачки заборгованості за пенею в сумі 3115,83 гривень, штрафів у розмірі 500,00 гривень ( фіксована частина ), 519,21 гривень ( процентна складова ).

Колегія суддів вважає обґрунтованою необхідність стягнення штрафу у роз-мірі 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахова-них та прострочених процентів, що становитиме 363,42 гривні: 5% від 315,73 грн + 6952,72 грн = 7268, 45 грн. Колегія суддів вважає, що в цій частині позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Умовами укладеного кредитного договору, викладеними в довідці про умо-ви кредитування, визначено, що за прострочення більш ніж на 30 днів за обов-язковими платежами за карткою, клієнт зобов`язаний сплатити штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості за кредитним лімітом з урахуванням на-рахованих і прострочених процентів і комісій. Таким чином розмір процентної складової штрафу в даному випадку слід вираховувати із суми заборгованості за тілом кредиту та суми заборгованості за процентами, що й становитиме 363,42 гривні.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника ос-нованих на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки ( пені, штрафу ).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою ( штрафом, пенею ) є гро-шова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання ( час-тина друга статті 549 ЦК України ). Пенею є неустойка, що обчислюється у від-сотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання ( частина третя статті 549 ЦК України ).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, тому їх одночасне за-стосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов-язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріпле-них у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-право-вої відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України у складі Судової палати у цивільних справах, викладеній у постанові від 21 жовт-ня 2015 року у справі № 6-2003цс15.

Умовами договору, укладеного між сторонами у справі, а саме довідкою про умови кредитування, підписаною 27 вересня 2010 року ОСОБА_1 , перед-бачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несво-єчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого на-рахування пені відбувається за кожний день прострочення або один раз на мі-сяць за певних визначених умов. Цією довідкою передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за інші порушення боржницею зобов-язань: один із них - несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користуван-ня кредитом та комісій.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, тому їх одночасне за-стосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов-язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріпле-них у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-право-вої відповідальності за одне і те саме порушення.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що визначений позива-чем штраф в сумі 500,00 гривень ( фіксована частина ), нарахована пеня з відпо-відачки на користь банку стягненню не підлягають.

Статтями 374, 376 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати су-дове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рі-шення або змінити рішення. Підставами для скасування судового рішення пов-ністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або змі-ни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесу-ального права або неправильне застосування норм матеріального права. Непра-вильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлу-мачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки судом встановлено фактичні обставин справи, однак неправильно застосовані до спірних правовідносин норми матеріального права в частині ви-рішення позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками у сумі 6952,72 гривень, штрафу у розмірі 363,42 гривень, колегія суддів вважає необ-хідним скасувати рішення суду першої інстанцій в цій частині, ухвалити нове рішення про стягнення з відповідачки на користь позивача зазначених заборго-ваних сум.

Колегія суддів визнає доводи апеляційної скарги у певній частині такими, що заслуговують на увагу, є обґрунтованими, достатніми для її часткового за-доволення. Судом першої інстанції дійсно не дотримано порядку, встановле-ного для вирішення питання, що має місце, допущено однобічність, неповноту судового розгляду, порушення норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в оскаржуваній частині; у цій частині висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Інші доводи апеляційної скарги, крім тих, з якими погодилася колегія суд-дів, виходячи з конкретних обставин у справі, не є підставою для задоволення її вимог та позову фактично у повному обсязі.

Згідно частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до части-ни першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони про-порційно розміру задоволених позовних вимог. За подачу позову позивачем бу-ло сплачено судовий збір у розмірі 1921,00 гривні. За подачу апеляційної скар-ги позивачем сплачений судовий збір у розмірі 2881,59 гривні. Вимоги банку, викладені в апеляційній скарзі задоволені на 63%. З урахуванням пропорцій-ності задоволених позовних вимог з відповідачки на користь позивача підляга-ють стягненню понесені ним витрати на сплату судового збору за подачу позо-ву у розмірі 1232,51 гривень та за подачу апеляційної скарги у розмірі 1848,77 гривень, а всього 3081,28 гривні.

Керуючись нормами статей 367, 368, 372, 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» Крилової Олени Леонідівни задоволити частково.

Заочне рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 12 травня 2020 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства ко-мерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості скасувати в частині відмови у задоволенні позову що-до стягнення заборгованості з процентів за користування кредитними коштами, штрафу у процентній складовій та розподілу судових витрат. У цій частині по-зов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , мешканки АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства ко-мерційного банку «ПриватБанк», , рах. № НОМЕР_3 ( для погашення заборгованості та судових витрат ), МФО № 305299, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. № 50, у погашення кредитної заборгованості станом на 30 жовтня 2019 року за кредитн-им договором від 27 вересня 2010 року № б/н 7 316,14 гривень ( сім тисяч трис-та шістнадцять гривень 14 коп. ), що складають заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами в сумі 6 952,72 гривні ( шість тисяч дев`ят-сот п`ятдесят дві гривні 72 коп.) та штраф ( процентна складова) у розмірі 363,42 гривень за несвоєчасне погашення заборгованості, а також 3 081,28 гри-вень ( три тисячі вісімдесят одна гривня 28 коп. ) у відшкодування понесених судових витрат по сплаті на користь держави судового збору.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є ос-таточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другої частини третьої статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 05 серпня 2020 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді С. К. Медвецький

Л. О. Голота