Справа № 466/1832/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2020 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого - судді Донченка Ю.В.

секретаря судового засідання Мазурик О.-І.І.

Справа № 466/1832/20

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

за участі представника позивача ОСОБА_3 , відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_4

в с т а н о в и в:

10.03.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на його користь 2 300 дол. США, а також судовий збір у розмірі 840, 80 грн.

Позов мотивовано тим, що 08.07.2019 року позивач позичив відповідачу грошові кошти у сумі 2300 доларів США та останній згідно розписки від 08.07.2019 року зобов"язувався повернути до 09.01.2020 року, однак до сьогоднішнього часу борг не повертає. Оскільки відповідач порушив взяті на себе зобов"язання, добровільно кошти не повертає, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Шевченківського районного суду м. Львова від 10.03.2020 року вищезазначена справа розподілена головуючому судді Донченко Ю.В.

27.03.2020 року з ВАДР ГУ ДМС України у Львівській області надійшла відповідь щодо зареєстрованого місця проживання відповідача.

Ухвалою судді від 30.03.2020р. прийнято позовну до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду.

Відповідач відзиву на позовну заяву не подав.

Позивач до суду не з"явився, його інтереси згідно ордеру серія ЛВ № 154578 від 03.03.2020 року представляє адвокат Цибак О.В., який у судовому засіданні позов підтримав із аналогічних викладеним у позовній заяві підстав.

Відповідач та його представник у судовому засіданні проти позову заперечили з посиланням на правову позицію Верховного Суду та зазначили, що відповідач грошей ніяких у позивача не позичав. Так, у червні - липні 2019 року була порушена щодо відповідача кримінальна справа з приводу побиття позивача, для того, щоб позивач відмовився від претензій до відповідача і справа була закрита, вони погодили суму відшкодування в розмірі 2300 дол. США. Із врахуванням того, що відповідач не мав змоги відразу сплатити позивачу таку суму, тому була написана така розписка, а тому суд має виявити справжню правову природу можливих відносин позивача і відповідача, незважаючи на найменування документа, й на цій підставі відмовити у задоволенні позову, оскільки дійсні правовідносини сторін не мають ознак договірних відносин позики.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що між сторонами був укладений договір позики, за умовами якого відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 2300 доларів США та зобов`язався їх повернути до 09.01.2020 року. Позивач зазначив, що розписка складена 08.07.2019 року, що відповідачем не спростовано (факт написання розписки).

Усі умови договору позики були погоджені сторонами та викладені у відповідній розписці, підписаній відповідачем ОСОБА_2 у присутності свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , оригінал якої був долучений позивачем до матеріалів справи ( а.с. 39). При цьому відповідачем не заперечувався факт написання цієї розписки, однак він заперечував передачу будь-яких грошей позивачем.

Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями Глави 71 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої і другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Установивши, що укладений сторонами письмовий договір позики є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, суд доходить до висновку про виникнення між сторонами боргового зобов`язання.

При цьому наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. До відповідного правового висновку, зокрема, прийшов Верховний Суд у постанові від 27.06.2018 у справі № 613/919/16-ц.

Доводи представника відповідача з посиланням на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 22.08.2019 у справі № 369/3340/16-ц, про необхідність з`ясування справжньої правової природи можливих відносин сторін, суд вважає безпідставними, оскільки відповідні обставини належними та достатніми доказами не доведені.

У тексті розписки прямо зазначено, що вона є договором позики, й грошові кошти є позиченими у ОСОБА_1 .. Судом враховується положення абзацу 2 частини першої статті 218 ЦК України, яким визначено, що заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Аналогічні положення містяться й у статті 1051 ЦК України, згідно з якою позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Вказане свідчить, що показання свідків не можуть бути допустимим доказом, що гроші насправді не були одержані позичальником від позикодавця, інших доказів (письмові докази, засоби аудіо-, відеозапису тощо), які відповідно до положень статей 218, 1051 ЦК України, можуть підтвердити ці обставини відповідачем не надано. При цьому будь-які інші правовідносин сторін не спростовують факту укладення договору позики та реальність цього договору, оскільки в силу статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину, яку відповідач у судовому порядку не спростував, а тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Доводи відповідача та представника відповідача, наведені у судовому засіданні, з цих же підстав суд вважає спростованими.

Таким чином, 2300,00 дол. США боргу за договором позики від 08.07.2019 року підлягають стягненню з відповідача в користь позивача в примусовому порядку.

Згідно ч.1 ст. 524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Згідно ч. 2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, що викладений в Постанові від 02 липня 2014 року у справі 6-79цс14, аналіз норм ст.99 Конституції України, ст.ст.192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов`язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов`язання і його виконання є національна валюта України гривня.

Згідно ч. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до офіційного курсу валют НБУ на день подання позову 10.03.2020 року вартість 1 долар США складає 24,9215 грн.

Загальна сума заборгованості за договором позики становить 2300,00 дол. США, що відповідно до курсу НБУ на день подання позову становить 57 319, 45 грн.

Ця сума боргу 2300,00 дол. США підлягає стягненню з відповідача в користь позивача в примусовому порядку і визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Таким чином, суд прийшов до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити повністю.

Крім того, в силу дії ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст. ст. 2, 81, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 2 300 дол. США, що згідно курсу 24,9215 гривень за 1 долар США, станом на день подачі позову ( 10.03.2020 року) становить 57 319,45 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840,80 грн. судового збору.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Львова. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ;

Повний текст рішення виготовлено 17.07.2020 року.

Суддя Ю. В. Донченко