Єдиний унікальний номер судової справи: № 472/634/19
Номер провадження № 22-ц/812/1052/20 Суддя-доповідач апеляційного суду - Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Бондаренко Т.З., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

за позивача - ОСОБА_1 його представника - ОСОБА_2 , відповідачки - ОСОБА_3 її представника - ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Чабановою Анастасією Олександрівною

на рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 квітня 2020 року, ухваленого під головуванням судді -Кучерявенка С.С. в приміщенні того ж суду по справі за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 за участю третьої особи - Веселинівський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (надалі - Веселинівський відділ ДВС) про звільнення від сплати заборгованості за аліментами та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и л а :

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

Позов обґрунтовує тим, що він є батьком двох малолітніх дітей, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На виконанні у Веселинівському відділі ДВС перебуває виконавчий лист № 472/144/14-ц, виданий Веселинівським районним судом Миколаївської області 15 квітня 2014 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_7 в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 20 лютого 2019 року, яке набрало законної сили 26 березня 2019 року змінено спосіб стягнення аліментів та з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 813 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Заборгованість по сплаті аліментів станом на 26 березня 2019 року становить 28 485, 52 грн. у зв`язку з чим на даний час він значиться в Єдиному реєстрі боржників з приводу несплати аліментів.

До ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_7 він не сплачував, оскільки проживав разом з відповідачкою та дітьми однією сім`єю. Мали спільний бюджет, виховували та утримували дітей разом. З 19 листопада 2018 року вони стали проживати окремо. На теперішній час син ОСОБА_8 мешкає з ним, а син ОСОБА_7 з відповідачкою.

Посилаючись на викладене та на ст. 197 СК України позивач просить суд звільнити його від сплати заборгованості за аліментами у сумі 27 754, 99 грн. з урахуванням сплаченої ним суми заборгованості.

В свою чергу, 12 серпня 2019 року відповідачка ОСОБА_3 подала зустрічний позов, який в подальшому уточнила та в якому вона просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 28 982,5 грн. та понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1200 грн.

Зустрічний позов обґрунтовує тим, що вона та відповідач є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . За період спільного проживання відповідач не надавав грошових коштів на утримання сина, тому вона змушена була звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини.

04 березня 2014 року Веселинівським районним судом Миколаївської області було ухвалено рішення по цивільній справі № 472/144/14-ц, яким з відповідача стягнуто аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_6 в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку щомісячно, яке перебувало на виконані у відділ ДВС. Згодом на прохання ОСОБА_1 подала заяву про повернення виконавчого листа. Оскільки ОСОБА_1 тривалий час не сплачував аліменти на утримання сина ОСОБА_7 була вимушена знову звернутись до відділу ДВС при примусове виконання рішення суду про стягнення аліментів за минулий період. У зв`язку з невиконанням відповідачем рішення суду у нього виникла заборгованість по сплаті аліментів у сумі 28 485, 52 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості із сплати аліментів.

Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2019 року зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення аліментів було об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 .

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 квітня 2020 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 28 982, 55 грн. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження надання ним матеріальної допомоги сину ОСОБА_7 під час спільного проживання до листопада 2018 року та в чому полягала така допомога, а також її розмір, а тому виходячи з найкращого забезпечення інтересів дитини та відсутність доказів належного виконання рішення суду про стягнення аліментів, відмовив у задоволенні первісного позову у зв`язку з чим задовольнив зустрічний позов.

Не погодившись із вказаним рішенням суду представник позивача - адвокат Чабанова А.О. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що судом неповно встановлені обставини справи та дослідженні усі докази, які мають значення для справи, не застосовано судом правової норми відповідно до встановлених правовідносин, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити, а у задоволені зустрічного позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що між сторонами була домовленість про утримання батьком дитини на період спільного проживання, позивач віддавав увесь свій заробіток дружині на потреби сім`ї. До того ж, відповідачка не довела що дитина повністю була на її утриманні під час спільного проживання сторін.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник відповідачки ОСОБА_3 - адвокат Губська Ю.О. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

У судове засідання відповідачка та її представник не з`явилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає.

З матеріалів справи вбачається та таке встановлено судом, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішення суду розірвано у 2019 році.

Від подружнього життя мають двох синів - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.26-27).

Рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 04 березня 2014 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_6 у розмірі 1/6 частині всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 24 січня 2014 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.61-62).

На підставі зазначеного рішення суду 15 квітня 2014 року Веселинівський районним судом Миколаївської області було видано виконавчий лист №472/144/14-ц (а.с.19).

24 квітня 2014 року на підставі виконавчого листа №472/144/14-ц державним виконавцем Веселинівського відділу ДВС було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с.138).

29 квітня 2015 року державним виконавцем Веселинівського відділу ДВС винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу згідно п.1ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», підставою для прийняття такої постанови та повернення виконавчого листа без виконання стала особиста заява ОСОБА_3 від 20 квітня 2015 року (а.с.139).

Повторно виконавчий лист пред`явлений до виконання 03 квітня 2019 року у зв`язку з цим постановою державного виконавця Веселинівського відділу ДВС було відкрито виконавче провадження ВП №58775719 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_6 у розмірі 1/6 частині всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 24 січня 2014 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.9).

Згідно з розрахунком, проведеним державним виконавцем за період з квітня 2015 року по березень 2019 року, заборгованость ОСОБА_1 за аліментами відповідно до виконавчого листа від 15 квітня 2014 року становить 28 982,55 грн. (а.с.5-8).

Як встановлено судом з 30 серпня 2014 року по 19 листопада 2018 року сторони проживали разом однією сім`єю із синами ОСОБА_8 та ОСОБА_7 .

У період з 15 лютого 2014 року по 08 серпня 2014 року позивач працював трактористом в ТОВ «Поріччя», а з 26 серпня 2014 року по 02 травня 2018 року електромонтером в ПАТ «Миколаївобленерго» (а.с. 122).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №917/1739/17(провадження №12-161гс19) дійшла висновку, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідно правовідносини, не призводять до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Обов`язок суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюються за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ч.1,3 ст. 181 СК України).

Аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання ч.1 ст. 194 СК України).

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (ч.3 ст. 195 СК України).

Згідно ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставинною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Відповідно до частини третьої статті 197 СК України (у редакції Закону України від 17 травня 2016 року № 1370-VIII, що діяла до 05 жовтня 2016 року) суд може звільнити платника аліментів від сплати заборгованості, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непред`явлення без поважної причини виконавчого листа до виконання особою, на користь якої присуджено аліменти.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року у справі № 1-7/99).

Отже, заборгованість за період з квітня 2015 року по 05 жовтня 2016 року, виникла внаслідок непред`явлення відповідачкою без поважної причини виконавчого листа до виконання, оскільки як встановлено судом сторони у цей період проживали разом, відповідачка була обізнана про те, що позивач має постійну роботу, отримує заробітну плату, 29 квітня 2015 року за особистою заявою виконавчий лист, згідно з яким із позивача стягувалися аліменти на утримання дитини, повернутий державним виконавцем, а відтак позивач підлягає звільненню від стягнення заборгованості за цей період на підставі ч.3 ст. 197 СК України, яка діяла у спірний період.

Що стосується періоду з 05 жовтня 2016 року та по 19 листопада 2018 року, то колегія виходить з наступного.

За положеннями статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог т або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 с. 13 ЦПК України).

Як на підставу задоволення своїх вимог позивач посилається на те, що заборгованість виникла у зв`язку із істотною обставиною - спільне проживання з відповідачкою та дітьми однією сім`єю, домовленість про утримання сина в добровільному порядку.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження вказаних обставин позивачем надано копію трудової книжки, довідку Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області від 25 жовтня 2018 року з місця проживання, акт спільного сумісного проживання від 06 травня 2019 року, підписаний особами, які були допитані в судовому засіданні в якості свідків та пояснювали про те, що сім`я неодноразово змінювала орендовані квартири в яких за спільний бюджет проводився ремонт тощо (а.с. 29, 40, 122, 140-145).

Заперечуючи проти позову та пред`являючи зустрічний позов, відповідачка посилалася на те, що за час спільного проживання ніякої допомоги від позивача на утримання дитини не надходило, оскільки ОСОБА_1 усі зароблені кошти витрачав не в інтересах сім`ї, а на власні потреби, а відтак дитина знаходилася лише на її утриманні.

Між тим, будь-яких доказів на спростування тверджень позивача та підтвердження власних доводів ОСОБА_3 суду не надала.

До того ж, як встановлено судом виконавчий лист державним виконавцем було повернуто за її особистою заявою, що свідчить про наявність на той час домовленості між сторонами щодо утримання сина ОСОБА_7 зі сторони батька. Крім того, як вже зазначалося вище у період спільного проживання ніяких перепон зі сторони позивача щодо пред`явлення виконавчого листа до виконання не існувало. Повторно виконавчий лист відповідачкою пред`явлено лише після розірвання шлюбу у квітні 2019 року.

Крім того, сторони у спірний період проживали в різних квартирах, які не є їх спільним сумісним майном, а в найманих приміщеннях, тому висновки Верховного Суду на які послався суд першої інстанції стосуються інших обставин спільного проживання сторін, які є відмінними від даної конкретної справи.

З урахуванням встановленого на підставі наявних доказів, наданих сторонами на думку колегії, заборгованість ОСОБА_1 за аліментами за період з 06 жовтня 2016 року по день спільного проживання - ІНФОРМАЦІЯ_3 , виникла у зв`язку із істотною обставиною - спільне проживання з відповідачкою та дітьми однією сім`єю, наявністю домовленості про утримання сина в добровільному порядку, а відтак у даній конкретній справі є тією обставиною, яка має істотне значення та дозволяє звільнити позивача від заборгованості у розмірі 27 754, 99 грн. (28 485,52 грн. - 730,53 грн.).

Що стосується вимог за зустріним позовом то колегія виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Як встановлено судом та не заперечується позивачем заборгованість зі слати аліментів з урахуванням здійсненої оплати в листопаді 2018 року - 1800 грн. за період з грудня 2018 року по березень 2019 року становить 730,53 грн., що підтверджується розрахунком (а.с.6-7).

За такого, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 03 квітня 2019 року та від 25 квітня 2018 року, розмір пені за несплату аліментів за період з грудня 2018 року по березень 2019 року становить 737, 36 грн., який є більшим за розмір заборгованості за цей період, а відтак стягненню підлягає пеня за прострочення сплати аліментіву розмірі - 730,53 грн.

За таких обставин, рішення суду на підставі п.1,3 ч.1 ст. 376 ЦПК України в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами підлягає скасуванню шляхом ухвалення нового судового рішення про задоволення цих вимог, а в частині задоволення зустрічного позову підлягає зміні шляхом стягнення з позивача на користь відповідачки неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у сумі 730,53 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в його інтересах адвокатом Чабановою Анастасією Олександрівною задовольнити частково.

Рішення Веселинівського районного суду Миколаївської області від 22 квітня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 за участю третьої особи - Веселинівський районний відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звільнення від сплати заборгованості за аліментами скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення цих вимог.

Звільнити ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами у розмірі 27 754,99 грн. нарахованої державним виконавцем Веселинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області на підставі виконавчого листа № 472/144/14-ц, виданого 15 квітня 2014 року Веселинівським районним судом Миколаївської області на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП- НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 730,53 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.З. Бондаренко

В.І. Темнікова

Повний текст постанови складено 20 липня 2020 року.