Справа № 473/5219/19
РІШЕННЯ

іменем України

"21" липня 2020 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі судді Старжинської О.Є., при секретарі судового засідання -Ніколаєнко Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенськ Миколаївської області за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявоюОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки померлого у нерухомому майні, що є в спільній сумісній власності та визнання права власності на ѕ частки майна в порядку спадкування за законом

В С Т А Н О В И В:

26.12.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визначення Ѕ частки померлої матері ОСОБА_3 в спадковому майні: гаражі розташованому по АДРЕСА_1 , земельних ділянок площами 0,0026 га та 0,0031 га з цільовим призначенням для обслуговування гаражу, розташованих по АДРЕСА_2 , належних ОСОБА_4 , оскільки майно є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та про визнання за ним права власності на ѕ частки вказаного спадкового майна в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що він є спадкоємцем за законом першої черги після смерті своїх батьків - ОСОБА_4 та ОСОБА_3 померлих ІНФОРМАЦІЯ_1 року під час спільної для них небезпеки - автокатастрофи, відповідачка є рідною дочкою ОСОБА_4 , він прийняв спадщину разом з відповідачем шляхом подачі заяви до нотаріальної контори, але нотаріусом невірно визначені частки, які мають бути успадковані ним: вважає, що його частка в спадковому майні складає 3/4, а нотаріус вважає законним видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку, оскільки рахує, що частка спадкодавця ОСОБА_3 у вказаному спадковому майні після її смерті не може бути виділена, за життя спадкодавець дане питання не ініціювала.

Посилаючись на те, що він не погоджується з постановою нотаріуса, позивач просив позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник - ОСОБА_5 - в судовому засіданні позов визнали частково, вказуючи, що кожен із спадкоємців має право в рівних частках на спадкове майно і позивач не надав суду доказів підтвердження придбання гаражу за спільні кошти батьків, земельні ділянки, що є предметом судового розгляду, не відносяться до об`єктів спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 , оскільки власність була набута не за спільні їх кошти, а в результаті приватизації із земель державної (комунальної) власності безкоштовно.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

В судовому засіданні встановлено, що 08.05.2019 року під час спільної небезпеки - автокатастрофи, померли ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про смерть (а.с. 16-17), які є батьками позивача ОСОБА_1 (а.с. 18-19), а відповідачка є рідною дочкою ОСОБА_4 , тобто сторони по справі є спадкоємцями першої черги за законом згідно ст. 1261 ЦК України, які прийняли спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори в шестимісячний строк з часу її відкриття.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України, якщо протягом однієї доби померли особи, які б могли спадкувати одна після одної, спадщина відкривається одночасно і окремо щодо кожної із них. Якщо кілька осіб, які б могли спадкувати одна після одної, померли під час спільної для них небезпеки (стихійного лиха, аварії, катастрофи, тощо) припускається, що вони померли одночасно. В цьому випадку спадщина відкривається одночасно й окремо щодо кожної з цих осіб. Такі особи називаються коморієнтами.

До складу спадкового майна входить гараж розташований по АДРЕСА_1 , земельні ділянки площами 0,0026 га та 0,0031 га для обслуговування гаражу, розташовані по АДРЕСА_2 », належні ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на гараж виданого 03.01.1997 року згідно рішення виконавчого комітету Вознесенської міської ради №107 від 13.04.1971 року та Державних актів на право приватної власності на землю серії ІІІ-МК №043492 та серії ІІІ-МК №043464 виданих 14.03.1997 року та 03.02.1997 року відповідно.

Гараж є придбаний в період шлюбу подружжям ОСОБА_2 , який було укладено 20.08.1968 року (а.с. 20), тобто є об`єктом права спільної сумісної власності і вважається, що їх частки у цьому виді власності є рівними.

У відповідності з п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" частка учасника спільної сумісної власності визначається при відкритті після нього спадщини. За відсутності доказів про те, що участь когось із учасників спільної сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою, частки визначаються рівними.

Згідно зі статтею 368 ч.3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, частка ОСОБА_3 в майні - гаражі розташованого по АДРЕСА_1 є Ѕ і відповідно позивач спадкує після смерті своїх батьків ѕ частки цього майна.

Що стосується земельних ділянок, які є в складі спадкового майна, то їх набуття у власність ОСОБА_4 було проведено на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності (п.б ч.1 ст. 81 ЗК України), а відтак вони не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 і спадкування сторонами цього майна відбувається в рівних частках.

У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України ).

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Таким чином, за життя спадкодавець набув право власності на земельні ділянки і тому спадкоємці також набувають право власності в порядку спадкування за законом.

Керуючись ст.ст. 258-259, 263-265, 268, 319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визначити частку ОСОБА_3 в спільній сумісній власності на гараж розташований по АДРЕСА_1 у розмірі - Ѕ.

Визнати за ОСОБА_1 право власності по праву спадкування за законом на 3/4 частини гаражу розташованого по АДРЕСА_1 , а за ОСОБА_2 - ј частку гаражу розташованого по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 кожним право власності по праву спадкування за законом на 1/2 частину земельних ділянок площами 0,0026 га та 0,0031 га з цільовим призначенням для обслуговування гаражу, розташованих по АДРЕСА_2 в ГБК « АДРЕСА_2 », належних ОСОБА_4 згідно Державних актів на право приватної власності на землю серії ІІІ-МК №043492 та серії ІІІ-МК №043464 виданих 14.03.1997 року та 03.02.1997 року.

Рішення може бути оскаржене в Миколаївський апеляційний суд через міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів.

Суддя О.Є. Старжинська