ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ 22-ц/807/2133/20 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

секретар: Путій Д.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» в особі представництва ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» в місті Запоріжжі про відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної із фізичним знищенням транспортного засобу,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» в особі представництва ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» в місті Запоріжжі про відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної із фізичним знищенням транспортного засобу.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2018 року позовну заяву повернуто позивачеві.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі адвоката Борисенкова В.С. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Заслухавши у засіданні Запорізького апеляційного суду суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З матеріалів справи вбачається, що 20.12.2017 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» в особі представництва ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ВУСО» в місті Запоріжжі про відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної із фізичним знищенням транспортного засобу.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21.12.2017 вказана позовна заява залишена без руху із наданням позивачеві строку для усунення недоліків позовної заяви 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Згідно з ухвалою від 21.12.2017 позивачеві необхідно було усунути недоліки позовної заяви шляхом зазначення у позовній заяві номерів засобів зв`язку позивача, відомих офіційних електронних адрес та адрес електронної пошти позивача та відповідача, обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги в частині підсудності даного спору, відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, а також наведення попереднього розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Копія ухвали від 21.12.2017 надіслана позивачеві рекомендованим листом із повідомленням на адресу, зазначену у позовній заяві. Проте, конверт із поштовим відправленням повернувся на адресу суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».

23.02.2018 судом повторно надіслано копію ухвали від 21.12.2017 позивачеві рекомендованим листом із повідомленням на адресу, зазначену у позовній заяві. Проте, знову конверт із поштовим відправленням повернувся на адресу суду з відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання».

Суд першої інстанції вважав , що позивач не з`являючись до поштового відділення для отримання поштових відправлень, надісланих судом, не цікавився їх наявністю.

Зазначене суперечить постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18) у якій у подібних відносинах зроблено висновок, що повернення апеляційної скарги з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про усунення недоліків, можливо лише у тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, тобто ознайомилася з її змістом, але ухилилася від виконання вимог, указаних в ухвалі.

Отже, відмітка про неотримання поштової кореспонденції не дає суду обґрунтованих процесуальних підстав для визначення факту належного повідомлення сторони у судовій справі, зокрема не визначає чи адресат відмовився від отримання судового повідомлення, чи адресат відсутній, чи особу, якій адресовано судове рішення, не виявлено за місцем проживання.

Зазначена правова позиція була викладена і в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 та від 12 лютого 2019 року у справі №906/142/18 та постанові Верховного Суду від 27 лютого 2020 року в справі №814/1469/17 (ЄДРСРУ № 87901024).

До того ж судова колегія враховує зміст ухвали про залишення позову без руху, де від позивача вимагається зазначення відомостей про вжижття заходів досудового врегулювання, зазначення електронних адрес тощо, а також вимагається додаткового обґрунтування дотримання ним правил підсудності.

Обґрунтування отримання правил підсудності взагалі не передбачено положеннями ст. 175 ЦПК.

Надмірний формалізм під час вирішення питання про відкриття провадження у справі суперечить принципу верховенства права, завданням цивільного судочинства та порушує, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, право на доступ до суду.

За ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом п. 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Так у справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

Водночас у справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»).

Також згідно рішення Європейського суду з прав людини не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним але і реальним (Рішення суду з прав людини Жоффр де ля Прадель проти Франції).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавляє заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Тому судді повинні уникати надмірного формалізму під час вирішення питання про відкриття провадження у цивільній справі, адже зазначені судом про залишенні позову без руху обставини можуть бути з`ясовані судом на наступних стадіях процесу.

Керуючись ст. ст. 374, 379, 382 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2018 року у цій справі скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для повторного вирішення питання про відкриття провадження в справі.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст постанови складено 15 липня _2020 року.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков