ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року м.Суми

Справа №591/5058/19

Номер провадження 22-ц/816/1492/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Комунальний заклад Сумської міської ради Сумська міська централізована бібліотечна система,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 19 червня 2020 року, постановлену у складі судді Клименко А.Я. в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми, повний текст судового рішення складено 24 червня 2020 року -

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального закладу Сумської міської ради Сумська міська централізована бібліотечна система (далі - Сумська ЦБС) про визнання розпорядження від 30 травня 2019 року №9 незаконним.

Свої вимоги мотивує тим, що він є користувачем бібліотеки-філії №17. Оскаржуваним розпорядженням його позбавлено права користування бібліотекою-філією №17 строком на 1 рік за систематичне порушення Правил користування бібліотеками (далі - Правила). Однак, такі правила у бібліотеці-філії №17 не затверджені у відповідності до вимог Закону України «Про бібліотеки та бібліотечну систему» та Типових правил користування бібліотеками. Також зазначає, що директор Сумської ЦБС не має повноважень видавати розпорядження про позбавлення права користування бібліотекою-філією №17. Крім того, Правилами взагалі не передбачено позбавлення права користування бібліотекою, а лише позбавлення можливості користування Інтернет-послугами.

Зарічний районний суд м. Суми ухвалою від 19 червня 2020 року закрив провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмету спору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що закриття провадження у справі на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, на яке послався суд, можливе лише у випадку, коли суд встановить відсутність спору на час пред`явлення позову, а не припинення його існування під час розгляду справи. Вказує, що сплив строку дії спірного розпорядження під час розгляду справи не дає підстав для висновку про відсутність предмету спору.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що розпорядженням директора МЦБС №9 від 30 травня 2019 року у зв`язку з систематичним порушенням «Правил користування бібліотеками Сумської міської ЦБС», «Правил користування мережею Інтернет в бібліотеках Сумської міської бібліотечної системи» ОСОБА_1 позбавлено прав користування бібліотекою-філією №17 з 01 червня 2019 року строком на 1 рік (а.с. 5).

03 червня 2020 року від директора Сумської ЦБС надійшло клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, оскільки термін дії розпорядження №9 від 30 травня 2019 року закінчився і позивач має право користування бібліотечними послугами (а.с. 102-103).

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуване розпорядження вичерпало свою дію, що вказує на відсутність предмету спору в справі.

Проте погодитись з висновками суду першої інстанції не можна, так як суд дійшов їх з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При перегляді даної цивільної справи, колегія суддів вважає за доцільне звернутися до правових висновків, які викладені у постановах Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №686/20582/19-ц та від 15 квітня 2020 року у справі № 538/1426/13-ц про таке.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Поряд з цим за змістом пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд може закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо встановить, що предмет спору був відсутній на час пред`явлення позову.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову. Якщо предмет спору мав місце, але припинив своє існування (зник) після відкриття провадження у справі внаслідок тих чи інших обставин, зокрема у зв`язку з добровільним врегулюванням спору сторонами, виконанням відповідачем заявлених до нього вимог, фізичним знищенням предмета спору тощо, то провадження у справі не може бути закрите з наведеної правової підстави, оскільки вона полягає саме у відсутності предмета спору, а не у припиненні його існування (зникненні).

Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо.

Закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржуване розпорядження відповідача вичерпало свою дію, отже предмет спору у справі відсутній.

Колегія суддів з огляду на вищевикладене зазначає, що закінчення строку дії спірного розпорядження не свідчить про те, що між сторонами відсутній спір. До того ж, позивач заперечував щодо закриття провадження у справі з підстави, визначеної пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України, що також свідчить про те, що спір між сторонами не вирішений.

Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина 1 статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя.

Отже, виходячи з вищенаведеного, колегія доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином не дослідив матеріали справи, не врахував вищенаведені обставини, у зв`язку з чим зробив передчасний та помилковий висновок про закриття провадження, що призвело до неправильного вирішення питання та постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 6; 379; 381-382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 19 червня 2020 року скасувати, а справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу Сумської міської ради Сумська міська централізована бібліотечна система про визнання незаконним розпорядження від 30 травня 2019 року №9 направити для продовження розгляду до Зарічного районного суду м. Суми.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий: Т.А. Левченко

Судді : В.І. Криворотенко

С.С. Ткачук