Постанова

Іменем України

01 липня 2020 року

м. Київ

справа № 686/9834/17-ц

провадження № 61-23280св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

треті особи: приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Пруняк Наталія Мефодіївна, ОСОБА_5 , товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» та публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 листопада 2017 року у складі судді Продана Б. Г. та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 15 березня 2018 року у складі колегії суддів: Талалай О. І., Грох Л. М., Костенка А. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»),

треті особи: приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Пруняк Н. М., ОСОБА_5, товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект»), про визнання договору іпотеки недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 жовтня 2011 року у справі № 2/2218/3552/11 за його позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Хмельницької квартирно-експлуатаційної частини району, третя особа - Будинкоуправління № 2, визнано незаконним і скасовано розпорядження Хмельницької квартирно-експлуатаційної частини району від 22 листопада 2005 року № 92 про передачу квартири АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , визнано свідоцтво про право власності ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на вказану квартиру, видане 23 листопада 2005 року, недійсним.

На виконання зазначеного рішення він звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Хмельницької міської ради із заявою

про скасування запису про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, однак рішенням від 21 квітня 2017 року йому відмовлено у скасуванні такого запису у зв`язку із наявністю

в Єдиному реєстрі заборон відчужень об`єктів нерухомого майна інформації про зареєстровані обтяження речових прав на квартиру.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № грудня 2006 року

між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира

АДРЕСА_1 . Договір було укладено

з метою забезпечення зобов`язань ОСОБА_5 за кредитним договором від 20 грудня 2006 року.

22 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу, згідно з яким відбувся перехід права вимоги, у тому числі і за договором про надання споживчого кредиту ОСОБА_5 , на забезпечення виконання якого укладено договір іпотеки від 22 грудня 2006 року.

Вказував, що договір іпотеки укладений з порушенням вимог чинного законодавства, а його права при приватизації квартири було порушено, оскільки він також мав право на укладення договору іпотеки. Крім того, розпорядження Хмельницької квартирно-експлуатаційної частини району від 22 листопада 2005 року № 92 про передачу квартири АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 визнано незаконним і скасовано, свідоцтво про право власності ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на вказану квартиру, видане 23 листопада 2005 року, визнано недійсним. Отже, предмет договору іпотеки відсутній.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати договір іпотеки, укладений 22 грудня 2006 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк», недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано договір іпотеки, укладений 22 грудня 2006 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк», про передачу в іпотеку квартири АДРЕСА_1 недійсним.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у зв`язку із визнанням недійсним свідоцтва про право власності відповідачів на квартиру АДРЕСА_1 , визнання незаконним і скасування розпорядження Хмельницької квартирно-експлуатаційної частини району від 22 листопада 2005 року № 92 відсутній предмет оспорюванного договору іпотеки.

Крім того, іпотекодавець зобов`язаний до укладення іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, у тому числі ті, що не зареєстровані

у встановленому законом порядку (стаття 6 Закону України «Про іпотеку»). Позивач незаконно позбавлений свого права на частину спірної квартири та має право на безоплатне отримання у власність її частини,

що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 15 березня

2018 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» залишено без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 листопада 2017 року залишено без змін.

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що судом першої інстанції правильно з`ясовані фактичні обставини справи, яким дана належна правова оцінка, висновки суду підтверджуються матеріалами справи

та ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідачі не мали права

на передачу квартири в іпотеку, оскільки свідоцтво про право власності іпотекодавців визнано судом недійсним рішенням суду від 26 жовтня 2011 року, тобто після укладення договору іпотеки, але у такому разі свідоцтво визнається недійсним з моменту його видачі, з 23 листопада 2005 року (статті 203, 215 ЦК України). При цьому в іпотеку може бути передана квартира, що є у спільній власності, лише за згодою усіх співвласників.

Також апеляційний суд вказав, що стаття 23 Закону України

«Про іпотеку» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У травні 2018 року ТОВ «Кей-Колект»подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржені судові рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У травні 2018 року ПАТ «УкрСиббанк»подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду

від 23 травня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі за касаційними скаргами ТОВ «Кей-Колект» та ПАТ «УкрСиббанк», витребувано цивільну справу № 686/9834/17 із Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У січні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13 квітня 2020 року справа передана судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 червня 2020 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ПАТ «УкрСиббанк», треті особи: приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Пруняк Н. М., ОСОБА_5 , ТОВ «Кей-Колект», про визнання договору іпотеки недійсним призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи осіб, які подали касаційні скарги

Касаційна скарга ТОВ «Кей-Колект»мотивована тим, що оспорюваний правочин не суперечить положенням ЦК України, сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, зокрема, щодо предмету договору, тому відсутні підстави для визнання його недійсним.

Вказує, що суди попередніх інстанцій безпідставно послалися на статтю 6 Закону України «Про іпотеку» та надали неправильну оцінку обставинам, встановленим у рішенні Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 жовтня 2011 року у справі № 2/2218/3552/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Хмельницької квартирно-експлуатаційної частини району, третя особа - Будинкоуправління № 2, про визнання недійсним розпорядження про передачу квартири у власність та свідоцтва про право власності на квартиру.

Крім того, суди не застосували до спірних правовідносин статтю 23 Закону України «Про іпотеку» про перехід права власності на предмет іпотеки до третьої особи.

Касаційна скарга ПАТ «УкрСиббанк» мотивована тим, що при укладенні оспорюваного договору сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому свідоцтво про право власності на спірну квартиру було чинним у момент вчинення правочину.

Зазначає, що відсутні підстави для визнання договору іпотеки недійсним, оскільки при його укладенні сторонами дотримані всі умови, визначені статтею 18 Закону України «Про іпотеку». Крім того, суди попередніх інстанцій не застосували до спірних правовідносин статтю 23

Закону України «Про іпотеку».

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду відзив на касаційні скарги, в якому зазначено, що оскаржені судові рішення є законними і обґрунтованими, суди правильно застосували норми матеріального та процесуального права відповідно до встановлених фактичних обставин справи, надали належну правову оцінку доказам, наданим сторонами, просить залишити касаційні скарги ТОВ «Кей-Колект» та ПАТ «УкрСиббанк»без задоволення,а судові рішення - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

22 грудня 2006 року між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 . Договір було укладено з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_5 за кредитним договором від 20 грудня 2006 року, укладеним з АКІБ «УкрСиббанк».

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 жовтня 2011 року у справі № 2/2218/3552/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Хмельницької квартирно-експлуатаційної частини району, третя особа - Будинкоуправління № 2, визнано незаконним і скасовано розпорядження Хмельницької квартирно-експлуатаційної частини району від 22 листопада 2005 року № 92 про передачу квартири АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , визнано свідоцтво про право власності ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на вказану квартиру, видане 23 листопада 2005 року, недійсним (а. с. 5-6).

22 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу, за яким відбувся перехід права вимоги, у тому числі і за договором про надання споживчого кредиту ОСОБА_5 , на забезпечення виконання якого укладено договір іпотеки від 22 грудня 2006 року.

Державним реєстратором 21 квітня 2017 року ОСОБА_1 було відмовлено у скасуванні запису про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, у зв'язку із наявністю у Єдиному реєстрі заборон відчужень об`єктів нерухомого майна інформації про зареєстровані обтяження речових прав на квартиру

АДРЕСА_2 . Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ТОВ «Кей-Колект» підлягає частковому задоволенню, а касаційна скарга ПАТ «УкрСиббанк» підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом статті 627 ЦК України та статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Статею 204 ЦК України встановлена презумпція дійсності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до положень статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою, шостою статті 203 ЦК України.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Договір іпотеки є похідним від основного зобов`язання і укладається з метою забезпечення виконання такого зобов`язання його сторонами (стаття 546 ЦК України).

Згідно зі статтями 1, 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Основними умовами передачі в іпотеку нерухомою манна є те, що нерухоме майно може бути предметом іпотеки якщо таке майно належить іпотекодавцю на праві власності і воно може бути відчужене іпотекодавцем, а також якщо на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення. У випадку, якщо майно, що є предметом іпотеки, належить декільком особам на праві власності - договір іпотеки може бути посвідчений лише за згодою усіх співвласників (статті 5, 6 Закону України«Про іпотеку», стаття 576 ЦК України).

Суди встановили, що оспорюваний договір іпотеки від 22 грудня 2006 року укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк» на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_5 за кредитним договором від 20 грудня 2006 року.

Вказаний договір іпотеки нотаріально посвідчений.

У договорі іпотеки сторонами також обумовлені усі умови, передбачені законодавством для його чинності.

Відповідно до умов договору іпотеки від 22 грудня 2006 року, квартира АДРЕСА_1 є власністю іпотекодавців: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 23 листопада 2005 року Хмельницькою квартирно-експлуатаційною частиною району відповідно до розпорядження Хмельницької квартирно-експлуатаційної частини району від 22 листопада 2005 року № 92, зареєстрованого у Державному реєстрі прав на нерухоме майно 23 листопада 2005 року.

На дату укладення договору іпотеки від 22 грудня 2006 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 жовтня 2011 року, яким визнано незаконним і скасовано розпорядження Хмельницької квартирно-експлуатаційної частини району від 22 листопада 2005 року № 92 про передачу квартири АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , визнано свідоцтво про право власності ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на вказану квартиру, видане 23 листопада 2005 року, недійсним не існувало.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом (частина перша статті 223 ЦПК України 2004 року).

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що наявні підстави для визнання договору іпотеки від 22 грудня 2006 року недійсним.

При цьому суди дійшли помилкових висновків, що визнання недійсним свідоцтва про право власності є аналогічним визнанню недійсним правочину і, як наслідок, те, що свідоцтво є недійсним не з дати набрання рішенням суду законної сили, а з дати його видачі (стаття 236 ЦК України). Це є невірним, оскільки свідоцтво про право власності не є правочином, поняття якого наведене у статті 202 ЦК України, не породжує вчинення права власності, а лише фіксує факт наявності відповідного права.

Посилання судів на статтю 6 Закону України «Про іпотеку» про умови передачі майна в іпотеку безпідставне, оскільки тлумачення наведеної норми права вказує на те, що для передачі майна в іпотеку потрібна згода усіх співвласників. Позивач не був і не є співвласником спірної квартири ні на момент передачі квартири в іпотеку, ні на момент пред`явлення позову, ні на час ухвалення судового рішення.

Те, що у рішенні суду від від 26 жовтня 2011 року у справі № 2/2218/3552/11 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Хмельницької квартирно-експлуатаційної частини району, третя особа - Будинкоуправління № 2, про визнання недійсним розпорядження про передачу квартири у власність та свідоцтва про право власності на квартиру зазначено про порушене право позивача на участь у приватизації квартири, не свідчить, що він апріорі є співвласником майна (аналогічно подружжю чи спадкоємцю) у момент передачі квартири в іпотеку.

Зазначене свідчить про те, що позивач має законний інтерес на оспорення договору іпотеки або на пред`явлення претензій до осіб, які порушили його правона участь у приватизації, а не до банку. При цьому вимоги про оспорення договору іпотеки є безпідставними.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Справедливість та добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

В основі доктрини заборони суперечливої поведінки знаходиться принцип добросовісності.

Наведене свідчить про те, що у момент укладення договору іпотеки від 22 грудня 2006 року банк не знав і не міг знати про те, що позивач мав право на участь у приватизації квартири.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд України у постановах: від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15, від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1568цс15, від 27 січня 2016 року у справі № 6-1912цс15.

Посилання касаційної скарги на статтю 23 Закону України «Про іпотеку», згідно з якою у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою, є безпідставними, оскільки право власності на квартиру до позивача не переходило.

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості судового рішення та підлягають скасуванню відповідно до вимог статті 412 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Щодо судових витрат

Згідно з підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Враховуючи те, що касаційна скарга ТОВ «Кей-Колект» підлягає частковому задоволенню, а касаційна скарга ПАТ «УкрСиббанк» підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду скасуванню із відмовою у задоволенні позову, то сплачений судовий збір підлягає стягненню з ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги у розмірі 1 600,00 грн, за подання касаційної скарги у розмірі 1 409,60 грн на користь ПАТ «УкрСиббанк», а за подання касаційної скарги у розмірі 1 280,00 грн - на користь ТОВ «Кей-Колект».

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палатиКасаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» частково задовольнити, касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Хмельницької області від 15 березня 2018 рокускасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», треті особи: приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Пруняк Наталія Мефодіївна, ОСОБА_5 , товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», про визнання недійним договору іпотеки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 1 600,00 грн на відшкодування сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги та 1 409,60 грн на відшкодування сплаченого судового збору за подання касаційної скарги, а всього 3 009,60 грн (три тисячі дев`ять грн 60 коп.), на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» 1 280,00 грн (одна тисяча двісті вісімдесят грн 00 коп.) на відшкодування сплаченого судового збору за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк