РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі головуючого судді Луньової Д.Ю., розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія», представник позивача Мікрюкова Анастасія ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення в порядку регресу матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування

В С Т А Н О В И В :

15 травня 2019 року Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія» (далі ПрАТ «УСК») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача в порядку регресу матеріальну шкоду за виплачене страхове відшкодування в розмірі 38972,50 грн., обґрунтовуючи свої вимоги таким: 26.11.2013 р. між Кредитною спілкою «Українська кредитна спілка» (далі КС «УКС») та ОСОБА_2 , було укладено кредитний договір №Л2467. На виконання умов Договору КС «УКС» надала, а відповідач отримала у тимчасове користування грошові кошти у безготівковій формі з дотриманням вимоги їх повернення та сплати процентів у визначені договором строки в загальному розмірі 17000,00 грн. строком на 24 місяці з 26.11.2013 по 26.11.2015 включно зі сплатою процентів у розмірі 28,8% річних. Перерахування визначених кредитним договором №Л2467 від 26.11.2013 р. сум грошових коштів на банківський рахунок відповідача підтверджується копією платіжного доручення №13651 від 26.11.2013 р. з відмітками банку про проведення даного платежу. 02.12.2013 р. між ПрАТ «УСК» і та КС «УКС» укладено договір добровільного страхування кредитів, предметом якого є майнові інтереси КС «УКС», що не суперечать закону, пов`язані із матеріальними збитками, які завдані останній внаслідок повного або часткового неповернення позичальником суми кредиту (позики) та (або) відсотків за користування кредитом у встановлені терміни у відповідності до Кредитних договорів: Згідно з пунктом 1.3 вищезазначеного договору від 02.12.2013, ПАТ «УСК», як страховик, здійснює страхування кредитних ризиків за кредитними договорами, укладеними між позичальниками і КС «УКС», згідно з реєстром наданих за звітний період кредитів, що укладені в межах договорів про співробітництво між КС «УКС» та ПрАТ «УСК» (Додаток №1 до договору страхування). Згідно з Додатком № 1 до Договору добровільного страхування кредитів №26 від 02.12.2013 р., кредитний договір №Л2467 від 26.11.2013 р., укладений між КС «УКС» і ОСОБА_2 , віднесено до переліку договорів, страхові ризики за якими застраховано позивачем на загальну суму 38972,50 грн. Підпунктом 2.1.1 Договору добровільного страхування кредитів №26 від 02.12.2013 р., встановлено, що страховим випадком за цим договором по відношенню до конкретного Кредитного договору, що внесений до Реєстру наданих кредитів, є факт збитків кредитора внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань перед кредитором по поверненню кредиту в строки та в порядку, передбачені укладеним між ними кредитним договором, внаслідок будь-яких подій («З відповідальністю за усі ризики»). Відповідальність страховика за страховим випадком виникає у разі, якщо кредитор не одержав суми трьох будь-яких послідовних платежів, передбачених Кредитним договором протягом десяти днів після настання строку сплати третього платежу. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором №Л2467 від 26.11.2013 р., належним чином не виконував, передбачені кредитним договором щомісячні платежі не сплачував. Відповідно до підпункту 4.4.6 Договору добровільного страхування кредитів ПрАТ «УСК»» на підставі страхового акту №140кр від 02.04.2019 р., 02 квітня 2019 року здійснило виплату страхового відшкодування КС «УКС» в розмірі 38972,50 грн. Посилаючись на положення ч.1 ст. 993, ч.1 ст. 1191 ЦК України та ст. 27 закону України «Про страхування». ПрАТ «Українська страхова компанія» вважає, що до нього перейшло право вимоги в порядку регресу на стягнення з відповідача матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування в порядку регресу у розмірі 38972,50 грн., яку просить стягнути з відповідача разом з понесеними судовими витратами по сплаті судового збору у розмірі 1 921,00 грн.

Ухвалою від 12.06.2019 р. провадження по справі було відкрито та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.40). Роз`яснено відповідачеві його право подати відзив на позов протягом 15 днів з дня отримання ухвали. Копії зазначеної ухвали були направлені сторонам, а відповідачеві разом із копією позову та додатки (а.с.41).

19.07.2019 року відповідачем ОСОБА_2 подано до суду Відзив на позовну заяву від 17.07.2020 року (а.с.44-45), відповідно до якого відповідач позовні вимоги не визнала. З позовної заяви дізналася, що був укладений договір страхування кредиту, оскільки вона не була стороною договору страхування та її взагалі не інформували про це. Кредитний договір укладено 26.11.2013 р., а договір страхування укладено лише 02.12.2013 р., тобто її позбавили можливості скористатись правом вибору між страхувальниками, а навпаки здійснили страхування кредиту в тайні від неї та після укладення кредитного договору. В платіжному дорученні №13651 від 26.11.2013 р. відсутній її підпис. Тобто у позивача не має належних та допустимих доказів на підтвердження отримання нею коштів, а тому і відсутні підстави для регресу через неотримання нею коштів. Вважає, що страховий випадок фактично розпочався після укладення договору, тобто даний договір страхування є недійсним в силу вимог ст.29 Закону України «Про страхування», оскільки договір страхування є недійсним і не підлягає виконанню в разі якщо укладений після страхового випадку. Позивач не повідомляв її про необхідність виплати регресного відшкодування і навіть не повідомляли про страхування кредитного договору. Вважала позовні вимоги не обґрунтованими та передчасними, у задоволенні позову просила відмовити.

14.11.2019 р. через канцелярію суду від відповідача ОСОБА_2 надійшла заява про застосування строку позовної давності відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України. Сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Ухвалою від 26.02.2020 суддя Луньова Д.Ю. вказану цивільну справу прийняла до свого провадження та призначено судове засідання на 22.04.2020 без виклику сторін (а.с.90).

Від представника позивача через канцелярію суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, була повідомлена належним чином шляхом розміщення оголошення на веб-сайті «Судова влада» суду про виклик до суду у даній справі.

Таким чином, враховуючи вжиття судом всіх передбачених законом заходів для сповіщення відповідача, на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України, суд вважає відповідача належним чином повідомленим про відкриття провадження у справі.

Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідженими судом письмовими доказами встановлено наступне.

Судом встановлено, що 26 листопада 2013 року між Кредитною спілкою «Українська кредитна спілка» (далі КС «УКС») та ОСОБА_2 , на підставі рішення кредитного комітету №956 від 25.11.2013, було укладено кредитний договір №Л2467. Згідно пункту 1.1. зазначеного договору кредитодавець надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у безготівковій формі на умовах дотримання вимоги повернення коштів та сплати процентів у розмірі 17000,00 грн. строком на 24 місяці з 26.11.2013 по 26.11.2015 включно зі сплатою процентів у розмірі 28,8 % річних (а.с.26).

Перерахування визначених кредитним договором №Л2467 від 26 листопада 2013 року сум грошових коштів на банківський рахунок відповідача підтверджується копією платіжного доручення №13651 від 26.11.2013 року (а.с.33).

02 грудня 2013 року між ПрАТ «УСК» і та КС «УКС» укладено договір добровільного страхування кредитів №26, предметом якого є майнові інтереси КС «УКС», що не суперечать закону, пов`язані із матеріальними збитками, які завдані останній внаслідок повного або часткового неповернення позичальником суми кредиту (позики) та (або) відсотків за користування кредитом у встановлені терміни у відповідності до Кредитних договорів: Згідно з пунктом 1.3 вищезазначеного договору від 02.12.2013, ПАТ «УСК», як страховик, здійснює страхування кредитного ризику за кредитними договорами, укладеними між позичальниками і КС «УКС», згідно з реєстром наданих за звітний період кредитів, що укладені в межах договору про співробітництво між КС «УКС» та ПрАТ «УСК» (Додаток №1 до договору страхування). Згідно з Додатком № 1 до Договору добровільного страхування кредитів №26 від 02.12.2013, кредитний договір №Л2467 від 26.11.2013, укладений між КС «УКС» і ОСОБА_2 , віднесено до переліку договорів, страхові ризики за якими застраховано позивачем на загальну суму 38972,50 грн. (а.с.36-38).

Підпунктом 2.1.1 Договору добровільного страхування кредитів №26 від 02.12.2013 р., встановлено, що страховим випадком за цим договором по відношенню до конкретного Кредитного договору, що внесений до Реєстру наданих кредитів, є факт збитків кредитора внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань перед кредитором по поверненню кредиту в строки та в порядку, передбачені укладеним між ними Кредитним договором, внаслідок будь-яких подій («З відповідальністю за усі ризики»). Відповідальність Страховика за страховим випадком виникає у разі, якщо Кредитор не одержав суми трьох будь-яких послідовних платежів, передбачених Кредитним договором протягом десяти днів після настання строку сплати третього платежу.

Згідно з пунктом 5.1. Договору добровільного страхування кредитів №26 від 02.12.2013 р., про настання страхового випадку страхувальник (КС «УКС») повинен повідомити страховика (ПрАТ «УСК») і направити заяву про виплату страхового відшкодування не пізніше 30 числа поточного календарного кварталу відповідного року в якому настав страховий випадок, з додаванням документів згідно з переліком, визначеним цим Договором.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором №Л2467 від 26.11.2013, належним чином не виконував, передбачені кредитним договором щомісячні платежі не сплачував, що підтверджуються випискою з рахунку ОСОБА_2 (вих. № 2532 від 02.04.2019) (а.с.22).

Листом без номера від 26.11.2015 КС «УКС» повідомляла ОСОБА_2 про наявну заборгованість за кредитним договором № Л2467 від 26.11.2013 в розмірі 25 676,00 грн. (а.с.28).

На підставі заяви страховика № 2531 від 01.04.2019 та доданих до неї документів, ПрАТ «УСК» складено страховий акт №140 кр (вх.№13-5/19/з від 02.04.2019) про страховий випадок (а.с.34) та 02.04.2019 здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 38972,50 грн., що підтверджується копією платіжного дорученням № 321 від 02.04.2019 (а.с. 32).

Проведення позивачем страхової виплати Кредитній спілці «Українська кредитна спілка» за кредитним договором № Л2467 від 26.11.2013 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 у розмірі 38972,50 грн. також підтверджується копією довідки за вих. № 2537 від 03.04.2019 (а.с. 25).

Згідно з пунктом 5.7 Договору добровільного страхування кредитів до страховика, який виплатив страхове відшкодування за цим договором, переходить в межах виплаченого страхового відшкодування право вимоги, яке страхувальник має до позичальника згідно з умовами Кредитного договору

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями Глави 67 Страхування Цивільного кодексу України та Законом України «Про страхування» від 7 березня 1996 року № 85/96-ВР.

Відповідно до ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до статті 993 ЦК України, статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (суброгація).

Тобто у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого в деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

В той же час, відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а для суброгації відповідно до ст.993 ЦК України і ст.27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим.

Доводи ПрАТ «УСК», викладені в позовній заяві, що страхова компанія набула право на звернення до суду з позовом до ОСОБА_2 саме в порядку регресу (а не суброгації) і строк позовної давності в даному випадку обліковується з моменту виплати відшкодування, а не з моменту виникнення страхового випадку не ґрунтуються на законі з наведених вище підстав.

Верховний Суд в своїй постанові від 20 квітня 2018 року по справі № 910/8982/17 зазначив, що «основною характерною ознакою суброгації є збереження того зобов`язання, яке виникло із заподіяння шкоди і у зв`язку з яким було виплачене страхове відшкодування, й зміна в ньому кредитора. Натомість регрес - право відповідальної особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким відповідальна особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим і виникло нове - пов`язане саме з регресною вимогою.

Завдання майнової шкоди страхувальнику слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором майнового страхування, в якому кредитором є страхувальник, а боржником - страховик.

Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, підставою виникнення якого є завдання шкоди. Одержання страхувальником повного відшкодування збитків від особи, яка їх завдала, припиняє деліктне зобов`язання, що тягне за собою припинення обов`язку страховика здійснити страхову виплату (п. 4 ч. 1 ст. 991 ЦК України), але не навпаки.

Виплата страховиком страхувальнику страхового відшкодування є обов`язком страховика за договором (ст. 988 ЦК України). Така виплата не припиняє деліктного зобов`язання і не може вважатися відшкодуванням шкоди потерпілому в цьому зобов`язанні, оскільки страховик у правовідносинах добровільного майнового страхування не є боржником у деліктному зобов`язанні. Тобто заподіювач шкоди залишається зобов`язаним відшкодувати завдану ним шкоду незалежно від того, чи звертався до нього з відповідною вимогою сам потерпілий, чи страховик після виплати потерпілому відшкодування за договором майнового страхування.»

Як визначив Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.27 Постанови від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що у відповідача ОСОБА_2 дійсно виникла заборгованість перед Кредитною спілкою «Українська кредитна спілка», однак правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем є суброгацією, а не регресом.

Згідно з частиною 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин 1 і 3 статті 13 ЦПУ України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів показаннями свідків (статті 76 ЦПК України).

Згідно статті 263 ЦПК України законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення є обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановивши, що правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем є суброгацією, а не регресом, суд доходить висновку, що звернення позивача із вимогами про стягнення з відповідача в порядку регресу матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування є безпідставними.

Визначаючись із характером існуючих правовідносин, суд не вправі самостійно змінювати підстави позову, оскільки відповідно до положень цивільного процесуального законодавства це є виключним правом позивача.

Враховуючи викладене суд вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з врахуванням п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір з відповідача не стягується, оскільки він сплачений при поданні позовної заяви ПрАТ «Українська страхова компанія».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12,13,133,137,141,259,263-265,268 ЦПК України, ст.ст. 525,526,530,546,610,1191 ЦК України, Законом України «Про страхування», суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія», представник позивача Мікрюкова Анастасія Вікторівна, до ОСОБА_2 про стягнення в порядку регресу матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Луганського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.Ю. Луньова