Справа №442/3516/20
Провадження №2-о/442/91/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2020 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Грицай М.М.,

з участю секретаря Антоненко В.О.,

представника заявника адвокат Багнюк І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дрогобичі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області із заявою, у якій просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав: 1) заборонити ОСОБА_2 перебувати за місцем її проживання та реєстрації; 2) заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань, ближчу 100 метрів до місця її проживання та реєстрації, місця її роботи, інших місць частого відвідування нею як постраждалою особою; 3) заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;4) заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з нею або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, якщо вона того не бажає; 5) заборонити ОСОБА_2 чинити перешкоди до майна, що є спільною сумісною власністю за час набуття у шлюбі.

В обґрунтування заяви посилається на те, що ОСОБА_2 є її колишнім чоловіком, шлюб з яким було розірвано на підставі рішення суду. Під час спільного проживання з ОСОБА_2 , останній постійно ображав її нецензурною лайкою, принижував, завдавав тілесних ушкоджень, у зв`язку з чим 17.12.2019 вона звернулась до Дрогобицького відділу поліції. Постійні образи ОСОБА_3 , як кривдника, стали підставою розриву їх подружніх відносин, втім, він не залишає її у спокою, весь час переслідує, погрожує, постійно пише смс-повідомлення на її телефон. Все це негативно впливає не тільки на її психологічний стан, а й на дітей, які за неї переживають. Вони живуть у постійному страху.

Вважає, що для того, щоб забезпечити дієвий та ефективний спосіб захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо неї, як заявника, до ОСОБА_3 необхідно застосувати обмежувальний припис.

Заявник ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, однак, її представник адвокат Багнюк І.В. вимоги заяви підтримав у повному обсязі. Доповнив, що вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства стосовно заявника ОСОБА_1 доводиться письмовими доказами справи, зокрема, постановою суду про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП. Просить задоволити заяву ОСОБА_1 з метою уникнення в подальшому насильницьких дій відносно неї колишнім її чоловіком ОСОБА_3 .

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, попередньо подавши заперечення на заяву з проханням провести розгляд такої у його відсутності. Зазначив, що між ним та заявницею існують неприязні відносини, часто виникають конфліктні ситуації з приводу проживання та користування житловим будинком на АДРЕСА_1 . Водночас, наголошує, що у провадженні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до нього про визнання майна спільною власністю подружжя та поділ майна подружжя. Тому між ними є цивільно-правовий спір. А наведені заявницею обставини, на його думку, не містять ознак фізичного, економічного чи психічного насильства та не дають підстав для застосування відносно нього обмежувального припису.

Вислухавши представника заявника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Як вбачається з заочного рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06.04.2020, задоволено позов ОСОБА_1 та розірвано шлюб між нею та ОСОБА_3 , зареєстрований 04.09.2004. Дане рішення вступило в законну силу 14.05.2020.

Заявником на підтвердження своїх доводів надано звукозапис телефонних розмов, а також смс-повідомлення, надіслані ОСОБА_3 , з погрозливим змістом щодо фізичної розправи над колишньою дружиною ОСОБА_1 . При цьому, ОСОБА_4 не заперечив, що він є автором таких. Водночас останній зазначив, що фрагменти листування між ним та заявником вказують на наявність неприязних стосунків між ними, як колишнім подружжям, що виникли з приводу поділу спільного майна.

З ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 04.06.2020 вбачається, що відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя.

Матеріалами справи також встановлено, що заявник неодноразово зверталася до Дрогобицького відділу поліції щодо неправомірних дій ОСОБА_3 , у тому числі, по факту вчинення домашнього насильства та телефонних погроз. Постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.02.2020 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накладено на нього стягнення. Судом встановлено, що протиправні дії ОСОБА_3 полягали у вчиненні сімейно-побутового конфлікту зі своєю дружиною ОСОБА_1 , під час якого ображав її нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, чинив психологічний тиск.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України „Про запобігання та протидію домашньому насильствудомашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь;

економічне насильство форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру;

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 24 Закону України „Про запобігання та протидію домашньому насильству до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 ч.1 ст. 1 Закону України „Про запобігання та протидію домашньому насильству обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч.3 ст. 26 Закону України „Про запобігання та протидію домашньому насильству рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п. 9 ч.1 ст. 1 Закону України „Про запобігання та протидію домашньому насильству визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків.

При вирішенні питання щодо видачі обмежувального припису, суд надає оцінку всім обставинам та доказам у справі, бере до уваги дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також зважає на недопущення необґрунтованого обмеження прав кривдника.

Беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов переконання, що заявник ОСОБА_1 піддавалася домашньому насильству, а тому, оцінюючи ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві, вважає, що заява підлягає до часткового задоволення.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Судом встановлено, що між колишнім подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли неприязні стосунки, які призводять до частих конфліктів, у тому числі, між ними виник спір щодо визнання майна спільною власністю подружжя та його розподіл.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне застосувати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 строком на чотири місяці та визначити тимчасові обмеження його прав у вигляді заборони останньому перебувати за місцем постійного проживання та реєстрації (перебування) заявника; заборони наближатися на відстань, ближчу ста метрів до місця проживання (перебування) заявника; заборони особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому йому, а також заборони переслідувати її.

З приводу заборони ОСОБА_3 наближатися на відстань, ближчу 100 метрів до місця роботи ОСОБА_1 , інших місць частого відвідування нею як постраждалою особою; вести листування, телефонні переговори із нею або контактувати через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, якщо вона того не бажає; та заборони чинити перешкоди до майна, що є спільною сумісною власністю за час набуття у шлюбі, суд зазначає наступне. Вказані заборони, на думку суду, не є можливі до застосування, оскільки між сторонами на даний час триває спір у судовому порядку щодо визначення обсягу спільного майна подружжя та його поділу. Крім цього, Законом України „Про запобігання та протидію домашньому насильству визначене обмеження права кривдника на листування та телефонні розмови із колишньою дружиною, проте, відсутнє посилання на таку обставину, як «коли вона того не бажає». Водночас, зважаючи на існуючий між ними майновий спір та передбачену законодавством можливість його врегулювання, зокрема, шляхом укладення мирової угоди, беручи до уваги обов`язок скерувати стороні у справі копії документів, якщо такі подаються до суду, враховуючи невизначеність щодо майна, яке відноситься до спільної власності подружжя, вказані вище заборони чи їх частина є необгрунтованими. Що ж стосується заборони наближатися на відстань, ближчу 100 метрів до місця роботи ОСОБА_1 , інших місць частого відвідування нею як постраждалою особою, то остання не зазначила конкретного розташування таких місць, що в подальшому може спричинити труднощі у виконанні рішення суду, а надто, неможливість його виконання.

Керуючись ст.ст. 81, 264 - 265, 350-3 350-6 ЦПК України, Законом України „Про запобігання та протидію домашньому насильству, суд,

у х в а л и в :

Заяву ОСОБА_1 задоволити частково.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого на АДРЕСА_1 , проживаючого на АДРЕСА_2 , строком на чотири місяці, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав:

1. Заборонити ОСОБА_3 перебувати за місцем постійного проживання та реєстрації (перебування) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою:

АДРЕСА_3 . Заборонити ОСОБА_3 наближатися на відстань, ближчу 100 метрів, до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою:

АДРЕСА_4 . Заборонити ОСОБА_3 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому йому, та переслідувати її.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Повідомити Дрогобицький ВП ГУ НП у Львівській області, Дрогобицьку міську раду, Дрогобицьку районну державну адміністрацію, Модрицьку сільську раду Дрогобицького району Львівської області про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 17.07.2020.

Суддя Грицай М.М.