РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2020 року

м. Рівне

Справа № 571/802/18

Провадження № 22-ц/4815/568/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Бондаренко Н. В., Шимківа С. С.,

секретар судового засідання Ковальчук Л. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО»,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 16 січня 2020 року у складі судді Комзюк А. Ф., ухвалене в смт. Рокитне Рівненської області о 15 годині 45 хвилин, повний текст рішення складено 21 січня 2020 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в Рокитнівський районний суд Рівненської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 98 000 грн. з Приватного акціонерного товариства страхова компанія «ВУСО» та 187 000 грн. з ОСОБА_2 .

Рішенням Рокитнівського районного суду Рівненської області від 16 січня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 98 000 грн. в рахунок відшкодування шкоди, завданої майну позивача внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 187 000 грн. 95 коп. Стягнуто в солідарному порядку з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_2 на корить ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 2850 грн. 02 коп.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення шкоди з ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» вмотивоване передбаченим законом обов`язком страховика у разі настання страхового випадку здійснити відшкодування в межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, та обґрунтоване тим, що полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів передбачений ліміт відповідальності н в розмірі 100 000,00 грн за шкоду, заподіяну майну, франшиза 2 000,00 грн, а тому саме така сума підлягає стягненню з відповідача страхової компанії на користь позивача.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення шкоди з ОСОБА_2 вмотивоване передбаченим законом обов`язком особи, яка завдала майнову шкоду неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодувати її в повному обсязі, та обґрунтоване належними і допустимими доказами на підтвердження суми майнової шкоди, якої зазнав позивач у зв`язку з неправомірними діями цього відповідача.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що місцевим судом повністю проігнорована позиція страхової компанії, яка викладена у письмовому поясненні від 26.12.2019р. Додає, що відзив на позов не було взято до уваги як такий, що поданий з порушенням строку, а правом надати письмове пояснення з приводу спору не міг скористатися з вини суду. Доводить, що при дослідженні матеріалів справи судом не надано оцінки, обґрунтування та мотивування наступним обставинам: чи встановлена винна особа, у якої настала цивільно-правова відповідальність, та яким доказом це підтверджено (у страховика виникає обов`язок зі сплати страхового відшкодування тільки при настанні цивільної правової відповідальності керувальника забезпеченого транспортного засобу Полісом страхування); чи було порушене право позивача відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; чи відповідають докази про визначення вартості матеріальних збитків (висновок № 533 від 05.01.2018 року) вимогам ст.ст. 78-79,102 ЦПК України п. 5.2 Методики. Вказує, що страховик не є завдавачем шкоди, і його обов`язок виникає на підставі договору та в межах лімітів на відміну від деліктного зобов`язання винної особи відшкодовувати завдану шкоду в повному обсязі. Стверджує, що ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» жодним чином не порушувала права ОСОБА_1 , а відсутність порушення права є підставою для відмови в задоволенні позову. З наведених міркувань просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» в повному обсязі.

В поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ОСОБА_1 адвокат Усаченко Олег Володимирович вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення 187 000,00 грн майнової шкоди учасниками справи не оскаржене, а тому, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом не переглядається.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 01 грудня 2017 року близько 18 год. 30 хв. ОСОБА_2 на власному автомобілі марки «Vоlkswagen Роlо», реєстраційний номер НОМЕР_1 , виїхав із території, прилеглої до автозаправної станції «UPG», що розташована на 254 км автомобільної дороги сполученням Київ-Ковель на вказану автомобільну дорогу, де перед знаком «Дати дорогу» призупинився та, не переконавшись у відсутності на дорозі транспортних засобів, продовжив рух, при цьому не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, не впорався з керуванням та допустив зіткнення з автомобілем марки «Меrcedеs Веnz», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі в своїй смузі руху в напрямку м.Київ.

Постановою про закриття кримінального провадження від 31 липня 2018 року кримінальне провадження за даним фактом закрито в зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

При цьому, постановою слідчого встановлено, що водій ОСОБА_2 порушив п.1.3; п.1.4; п.10.1; п.12.1; п.12.3 та п.16.11 Правил дорожнього руху. В діях водія ОСОБА_2 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, але вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 та ст.124 КУпАП. Матеріали кримінального провадження скеровано до Рокитнівського ВП Сарненського ВП ГУНП в Рівненській області для прийняття рішення про притягнення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_1 є власником автомобіля марки «Меrcedеs Веnz», реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с. 6), відповідач ОСОБА_2 є власником автомобіля марки «Vоlkswagen Роlо», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.12-13).

На час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу ОСОБА_2 застрахована Приватним акціонерним товариством страхова компанія «ВУСО», страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого, за шкоду, заподіяну здоров`ю 200 000,00 гривень, за шкоду, заподіяну майну 100 000,00 гривень, розмір франшизи 2 000,00 гривень, що підтверджується Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/1311176 від 14.08.2017р. (а.с. 11).

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Стаття 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає страховим випадком подію, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Судом встановлено, що на момент звернення до суду та ухвалення рішення шкода, завдана майну ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, останньому не відшкодована.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просив стягнути на свою користь шкоду, завдану майну, в розмірі 98 000,00 грн із ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та 187 000,00 грн із ОСОБА_2 ..

Відповідно до висновку №533 експертного автотоварознавчого дослідження про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Меrcedеs-Веnz GL 550», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП, складеного 05 січня 2018 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Меrcedеs-Веnz GL 550», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження в ДТП 01.12.2017 становить 285 000 гривень 95 копійок (а.с. 14-20).

До висновку додано ремонтну калькуляцію із зазначенням вартості робіт та фотографії автомобіля (а.с.21-30).

Як вбачається з Протоколу №533 технічного огляду колісного транспортного засобу від 27.12.2017 року, при огляді автомобіля марки «Меrcedеs-Веnz GL 550», реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , описано пошкодження, які пов`язані з ДТП, та зазначено, що пошкоджень, не пов`язаних з ДТП, органолептичним методом не виявлено (а.с. 31, 32).

Доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для стягнення матеріальної шкоди зі страхової компанії з тих міркувань, що страховик не є завдавачем шкоди, апеляційним судом відхиляються як такі, що суперечать обставинам справи та вимогам закону.

Так, відповідно до ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Як встановлено судом, на момент скоєння ДТП 01 грудня 2017 року відповідальність власника наземного транспортного засобу ОСОБА_2 була застрахована ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО», а відтак заподіяна ним шкода підлягає відшкодуванню страховиком в межах лімітів відповідальності, визначених страховим полісом.

Що стосується покликань апеляційної скарги про відсутність підстав для відшкодування шкоди з огляду недослідження судом причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та неправомірними діями, то вони апеляційним судом відхиляються з тих міркувань, що відповідальність страховика при настанні страхового випадку врегульована нормами Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а не нормами ст. 1166 ЦК України, яка передбачає загальні підстави цивільно-правової відповідальності. Для правовідносин, що склалися між ПрАТ «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_2 , пріоритетним є застосування положень саме спеціального закону, котрим в даному випадку є Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до переконання, що в частині позовних вимог про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору.

Разом з тим, стягнення судом судового збору в солідарному порядку суперечить положенням цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Таким чином, апеляційний суд приходить до переконання, що місцевим судом при ухваленні рішення про задоволення повно та всебічно встановлено обставини справи, проте помилково стягнуто судовий збір солідарно, що суперечить чинному законодавству, і з огляду на що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» задовольнити частково.

Рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 16 січня 2020 року змінити, виклавши абзац третій резолютивної частини в наступній редакції:

«Стягнути з Приватного акціонерного товариства страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі по 1 425 (одній тисячі чотириста двадцять п`ять) гривень 01 копійці з кожного.».

В решті рішення суду першої інстанції залишити без зміни.

Відновити дію рішення Рокитнівського районного суду Рівненської області від 16 січня 2020 року в частині, яка залишена без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 липня 2020 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Бондаренко Н. В.

Шимків С. С.