ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/2224/17 Головуючий суддя І інстанції Довготько Т. М.
Провадження № 22-ц/818/3141/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори про відшкодування шкоди
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря : Чабан А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 06 червня 2017 року, ухвалене у складі головуючого судді Довготько Т.М., по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про стягнення матеріальних збитків, заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

16 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» (далі - ПрАТ «СК «Провідна») про стягнення матеріальної шкоди та судових витрат.

Позовна заява мотивована тим, що 31 серпня 2016 року в місті Харкові відбулась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП). Внаслідок протиправних дій водія автомобіля ВАЗ 21083, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 відбулось зіткнення з автомобілем «Мазда 3», реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є позивач.

15 листопада 2016 року Московським районним судом міста Харкова було винесено постанову про визнання винним ОСОБА_3 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. Постанова набрала законної сили.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 12 грудня 2016 року № 9737 вартість матеріального збитку, спричиненого позивачеві внаслідок ДТП, становить 44 680,22 грн. Транспортний засіб ВАЗ 21083, реєстраційний номер НОМЕР_1 , був застрахований відповідно до полісу від 28 квітня 2016 року в ПрАТ «СК «Провідна».

03 лютого 2017 року ПрАТ «СК «Провідна» компенсувала частину матеріального збитку в розмірі 23 139,08 грн.

09 лютого 2017 року ОСОБА_1 направив скаргу в ПрАТ «СК «Провідна», у якій послався на висновок від 12 грудня 2016 року № 9737 та просив компенсувати всю суму шляхом надання залишку у розмірі 21 541,14 грн, на що відповідь не отримав.

До ОСОБА_3 він також звертався з проханням в добровільному порядку відшкодувати завдану шкоду у повному обсязі, на що отримав відмову. На час звернення з вказаним позовом до суду відповідачі завдану шкоду не відшкодували, у зв`язку з чим його права та інтереси порушені.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просив суд стягнути солідарно з ПрАТ «СК «Провідна» та ОСОБА_3 на його користь матеріальний збиток у розмірі 21 541,14 грн, вартість діагностики автомобіля після ДТП в розмірі 275,00 грн, та покласти на відповідачів судові витрати, а саме витрати на правову допомогу у розмірі 8 000,00 грн, вартість проведених експертних досліджень в розмірі 1 585,80 грн, судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 06 червня 2017 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення прийнято з порушенням судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказав, що суд помилково не взяв до уваги висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 9737 від 12 грудня 2016 року, який є належним та допустимим доказом. Страховик порушив п.36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» бо не узгодив із ОСОБА_1 розмір страхового відшкодування.

Зауважує, що він звернувся в ХНДІ ім. Бокаріуса не всупереч вимогам ст. 34 вищевказаного Закону, адже на той момент і не міг мати наміру в судому порядку оскаржувати оцінку, адже суб`єкт оціночної діяльності ОСОБА_4 ще не виготовив свою оцінку. Отримання незалежного експертного висновку, проведеного в результаті дослідження неупередженим судовим експертом найбільш авторитетної науково- дослідної установи Лівобережної України обґрунтовано одним єдиним бажанням позивача до недопущення порушення його прав на достатнє відшкодування завданих йому збитків. Висновок експерта є доказом, в даній справі він відповідав вимогам допустимості та належності і повинен був бути дослідженим Московським районним судом, суд повинен був дати йому належну оцінку, так як позивач заявив цей доказ на виконання вимог ст. 60 ЦПК України і в межах прав, гарантованих ст. 10 ЦПК України. Окрім того, суд, в описовій частині рішення, хоча й згадав про подану Апелянтом до Відповідача 2 скаргу від 09.02.2017 року «про недостатність страхової виплати» в якій Апелянт з посиланням на Висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 9737 від 12 грудня 2016 року просить компенсувати всю суму завданих матеріальних збитків, проте жодної оцінки цьому доказу суд так і не надав

Зазначив, що водій ОСОБА_3 несе солідарну відповідальність за завдану шкоду, і той факт, що його цивільно-правова відповідальність застрахована, не є підставою для відмови в позові до нього.

Посилався на правовий висновок Верховного суду України № 6-2808цс15, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. Пункт 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ з позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992 №6, у разі коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, представника позивача - адвоката Саламаха В.Р., представника відповідача - адвоката Матюшко Л.І., за відсутності представника ПрАТ «Страхова компанія «Провідна», яка була належним чином повідомлена про розгляд справи і свого представника у судове засідання не надіслала, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її подальшому розгляду, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Провідна», суд першої інстанції зазначив, що відповідачем було правильно здійснено позивачеві виплату страхового відшкодування в розмірі 23 193,08 грн.

При цьому суд відхилив наданий позивачем висновок № 9737 від 12.12.2016 року, складений експертом автотоварознавцем на замовлення позивача ОСОБА_1 , з посиланням на те, що потерпілий діяв при цьому на порушення ст. 34 норм Закону України № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів», згідно якої не допускається повторне дослідження експертом автотоварознавцем вчасно розглянутого страховою компанією питання про розмір страхового відшкодування. Суд при цьому послався на те, що представником ПрАТ «СК «Провідна»» в день звернення ОСОБА_1 було оглянуто та складено відповідний Акт належного йому ушкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу Mazda 3 д.н. НОМЕР_2 , який був підписаний ОСОБА_1 . Крім того, вказаний висновок № 9737 від 12.12.2016 року не був наданий страховику, а тому не міг бути врахований страховою компанією під час розрахунку страхового відшкодування, що свідчить про виконання ПрАТ «СК «Провідна» вимог Закону України № 1961-IV.

Відмовляючи у позові до ОСОБА_3 , суд першої інстанції відхилив посилання позивача на те, що відповідач ОСОБА_3 , як особа яка завдала шкоду, залишається зобов`язаною, з огляду на недостатність для повного покриття шкоди одержаного потерпілим страхового відшкодування за договором та зазначив, що страховиком було відшкодовано матеріальну шкоду в межах страхового ліміту.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції стосовно обсягу відповідальності ОСОБА_3 .

Згідно із положеннями частини першої статті 1166 ЦК України за загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоду.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, заподіяна зіткненням двох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, заподіяна одному з вини другого, відшкодовується винною особою.

Пунктом 22.1. статті 22 Закону України № 1961-IV передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень статті 29 Закону України № 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У справі, яка переглядається, судом правильно встановлено, що 31 серпня 2016 року о 09 год. 45 хв. в місті Харкові по проспекту Московському, 95 з вини водія ОСОБА_3 , який керував автомобілем ВАЗ 21083, реєстраційний номер НОМЕР_1 , сталося зіткнення з автомобілем «Мазда 3», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 .

Вина ОСОБА_3 у вчиненні ДТП встановлена постановою Московського районного суду міста Харкова від 15 листопада 2016 року.

Автомобіль ВАЗ 21083, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на час ДТП був застрахований у ПрАТ «СК «Провідна» полісом НОМЕР_3 від 28 квітня

2016 року.

Відповідно до Полісу АІ 9569778 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000,00 грн; за шкоду заподіяну життю і здоров`ю 200 000,00 грн; франшиза 0 грн.

31 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «СК «Провідна» з заявою № НОМЕР_4 про виплату страхового відшкодування.

В той же день, 31 серпня 2016 року, представником ПрАТ «СК «Провідна» було оглянуто транспортний засіб «Мазда 3», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 та складено акт первинного огляду транспортного засобу, в якому зокрема, було зазначено деталі та опис пошкоджень, та акт був підписаний позивачем.

Згідно звіту № 167/09/16 про оцінку колісного транспортного засобу «Мазда 3», реєстраційний номер НОМЕР_2 , від 11 жовтня 2016 року, вартість відновлювального ремонту у урахуванням фізичного зносу (Сврз) автомобіля складає 23 139,08 грн без ПДВ на пошкодженні складові, що підлягають заміні. При оцінці автомобіля використовувався, зокрема, акт огляду транспортного засобу № 167/09/16 від 16 вересня 2016року, який був складений у присутності позивача та представника ПрАТ «СК «Провідна».

На підставі вищезазначеного звіту, ПрАТ «СК «Провідна» відшкодувало позивачу матеріальну шкоду у розмірі 23 139,08 грн.

Позивач з зазначеною сумою відшкодування шкоди не погодився, про що повідомив ПрАТ «СК «Провідна» (а. с. 18).

20 вересня 2016 року позивач звернувся до Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса з заявою про проведення експертної оцінки автомобілю. Відповідно до висновку № 9737 від 12 грудня 2016 року, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Мазда 3, державний номер НОМЕР_2 , пошкодженого в результаті ДТП, становить 44 680,22 грн.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

За змістом статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору;

За умовою частини першої, другої статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 3 статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов?язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Отже Великою Палатою Верховного Суду після розгляду справи судом було сформульовано висновки щодо відшкодування страховиком шкоди, завданої особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, які суд апеляційної інстанції враховує відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Натомість суд першої інстанції відхиливши згаданий висновок № 9737 від 12 грудня 2016 року, згідно якому вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Мазда 3, державний номер НОМЕР_2 , пошкодженого в результаті ДТП, становить 44 680,22 грн, суд помилково послався на норму ст. 34 Закону України № 1961-IV, якою у п. 34.3 визначені правила стосовно порядку самостійного обрання потерпілим: якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Згадана норма Закону України № 1961-IV у даному випадку не застосовується, оскільки заявлені позивачем вимоги про відшкодування витрат на проведення експертного дослідження за своїм змістом є вимогами про відшкодування витрат, пов`язаних з розглядом справи, а не стягнення недоплаченого страхового відшкодування.

Суд першої інстанції не звернув уваги, що відповідно до п. 32.7 ст. 32 згаданого Закону України № 1961-IV страховик не відшкодовує: шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

Суд не з`ясував, що згадане експертне дослідження та звіт № 167/09/16 про оцінку колісного транспортного засобу, виконаного фізичною особою - підприємцем ОСОБА_5 співпадають та відповідають пошкодженням, які зазначені в акті огляду автомобіля. Разом з тим, для відновлення ушкодженого транспортного засобу потерпілої особи, звітом № 167/09/16 про оцінку колісного транспортного засобу передбачався ремонт пошкоджених вузлів та деталей, тоді як висновком автотоварознавчого дослідження була передбачена їх заміна. Таким чином, згідно звіту ФОП ОСОБА_5 про оцінку колісного транспортного засобу потерпілої особи ОСОБА_1 від 16 вересня 2016 року, на підставі якого страхова компанія сплатила йому 23139,08 грн., при розрахунку не була врахована шкода, яка завдається втратою товарного виду, що відповідає загаданій нормі п. 32.7 ст. 32 Закону України № 1961-IV (а.с. 24-29, 71-80 т.1).

Натомість відповідно до наданого позивачем до суду першої інстанції висновку експертного атотоварознавчого дослідження № 9737 від 12.12.2016 року, проведеного судовим експертом Харківського НДІ судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику вказаного автомобіля ОСОБА_1 пошкодженого в результаті ДТП 31.08.2016 року становить 44 680,72 грн. (а.с. 24-29 т. 1)

Верховний Суд у постанові від 4 грудня 2019 року при аналогічних обставинах справи № №359/2309/17 висловив правову позицію щодо застосування згаданої норми п. 32.7 ст. 32 Закону України № 1961-IV, яку суд апеляційної інстанції відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України також враховує в цій справі, згідно до якої, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У постанові Верховного Суду України від 2.12.2015 у справі № 6-691цс15, від якої Верховний Суд не відступив, зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Згідно з п.2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції, Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до п.8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до реальних збитків.

Відповідно до пп.8.6.1 п.8.6 методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації усіх типів КТЗ.

Підпунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).

Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

Системний аналіз п.32.7 ч.1 ст.32 закону №1961-IV, ст.22, абз.3 п.3 ч.1 ст.988, стст.1166, 1187, 1194 ЦК України, пп.1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Відповідно до чч.1, 2 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст.22 ЦК, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

У ст. 1192 ЦК України передбачені такі способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого:

З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Оскільки згідно до висновків експертного автотоварознавчого дослідження № 9737 від 12.12.2016 позивач змушений здійснити витрати для повного відновлення ушкодженого внаслідок ДТП з вини відповідача ОСОБА_6 автомобіля, тому відповідно до норм ст.ст. 22, 1188, 1192,1194 ЦК України та з урахуванням наведених вище правових позицій касаційних судів, які є наразі чинними, з урахуванням вже отриманого страхового відшкодування, - саме за рахунок особи, яка є винною у завданні внаслідок ДТП матеріальної шкоди, відповідача ОСОБА_6 на заявлену у позові суму 21541,14 грн., яка є різницею між отриманим страховим відшкодуванням 23139,08 грн. та фактично завданого матеріального збитку 44680,22 грн.

Колегія суддів відхиляє наведені представником ОСОБА_6 з цього приводу заперечення, оскільки сторона відповідача ОСОБА_6 всупереч процесуального обов`язку, передбаченому ст.ст. 12, 81 ЦПК України, не спростувала висновків згаданого експертного автотоварознавчого дослідження № 9737 від 12.12.2016, а також - не довела, що ПрАТ «СК «Провідна» сплатила страхове відшкодування у меншому розмірі, ніж це передбачено укладеним між ними договором страхування цивільно-правової відповідальності та порушила його умови.

Колегія суддів також вважає за необхідне відповідно до ст.ст. 133, 137, 139, 141 ЦПК України у порядку перерахунку відшкодування судових витрат за рахунок відповідача ОСОБА_3 , пропорційно задоволеним вимогам: витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 (чотири тисячі гривень), а також - судовий збір у розмірі 634 (шістсот тридцять чотири) гривні 80 коп. та 275,00 (двісті сімдесят п`ять) гривень в рахунок відшкодування витрат на проведення експертного дослідження, а всього судові витрати на суму 4 909 (чотири тисячі дев`ятсот дев`ять) гривень 80 коп.

Колегія суддів не вбачає правових підстав для стягнення витрат на правову допомогу у сумі 8 000,00 грн., оскільки із акту прийому - передачі виконаних робіт та надання послуг від 30 січня 2017 року вбачається, що адвокатом, крім послуг по зазначеній цивільній справі, надавались позивачеві послуги по справі про адміністративне правопорушення, у зв`язку з чим зазначена сума не може бути стягнута у повному обсязі з відповідача.

Також колегія суддів не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми 1585,80 грн. за проведення експертного дослідження за межами розгляду зазначеної цивільної справи, оскільки ці витрати не віднесені згідно ст. 133 ЦПК України до судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367,368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 06 червня 2017 року - у частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення збитків, заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , приватного товариства «Страхова компанія «Провідна» про стягнення матеріальних збитків, заподіяних в результаті дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок у відшкодування шкоди 21 541 (двадцять одну тисячу п`ятсот сорок одну) гривню 14 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 (чотири тисячі гривень), а також - судовий збір у розмірі 634 (шістсот тридцять чотири) гривні 80 коп. та 275,00 (двісті сімдесят п`ять) гривень в рахунок відшкодування витрат на проведення експертного дослідження, а всього судові витрати на суму 4 909 (чотири тисячі дев`ятсот дев`ять) гривень 80 коп.

В іншій частині рішення Московського районного суду м. Харкова від 06 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 20 липня 2020 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

О.Ю.Тичкова.