ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року

м.Суми

Справа №589/1913/18

Номер провадження 22-ц/816/1420/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Ткачук С. С. , Хвостика С. Г.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство «Ідея Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк»

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20 лютого 2020 року в складі судді Курбанової А.Р., ухвалене у м. Шостка, повний текст якого складено 16 квітня 2020 року,

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року ПАТ «Ідея Банк» (після зміни найменування і типу - акціонерне товариство «Ідея Банк», далі - АТ «Ідея Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення у рахунок погашення кредитних зобов`язань за кредитним договором № 910.19388 від 09 листопада 2012 року в загальній сумі 24791,48 грн. на предмет застави - автомобіль марки LIFAN 620 LF7162E LX, 2012 року випуску сірого кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 шляхом продажу зазначеного автомобіля Банком будь-якій третій особі - покупцю від імені власника за ціною не нижче ринкової, для чого надати банку усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу; вилучення у ОСОБА_1 транспортного засобу, який є предметом застави та передачу його на період реалізації банку.

Свої вимоги мотивувало тим, що ОСОБА_1 належним чином не виконала свої зобов`язання за договором кредиту № 910.19388 від 09 листопада 2012 року, у зв`язку з чим, станом на 25 квітня 2018 року виникла заборгованість у сумі 24791,48 грн, тому є підстави для звернення стягнення на предмет застави.

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20 лютого 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Ідея Банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким його позов задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у прийнятті відмови від частини позовних вимог, що суперечить положенням п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України та помилково вважав обраний позивачем спосіб реалізації предмету застави позасудовим.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 з доводами позивача не погодилась, вважає рішення законним, обгрунтованим та таким, що прийняте без порушень норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Сторони повідомлені про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, але в судове засідання не з`явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 09 листопада 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 (позичальник) був укладений кредитний договір № 910.19388, згідно з яким остання отримала кредит у розмірі 93599,96 грн на купівлю автомобіля LIFAN 620 LF7162E LX, 2012 року випуску, шасі № НОМЕР_2 у сумі 89999грн та сплату страхового платежу за страхування життя позичальника у сумі 3600,96 грн, зі сплатою змінюваної відсоткової (процентної) ставки у розмірі 18,99 % річних та сплатою всіх інших обов`язкових платежів за договором за користування кредитними коштами, строком на 60 місяців, тобто до 09 листопада 2017 року (а.с. 8-20). В подальшому змінювана процентна ставка кредитодавцем декілька разів збільшувалася: з 09.07.2013р. до 19,77%, з 10.05.2014 р. до 23,37%, з 10.03.2015р. до 25,87% (а.с. 75, 80, 90).

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 12 грудня 2012 року між сторонами був укладений договір застави автомобіля марки LIFAN 620 LF7162E LX, 2012 року випуску сірого кольору, шасі № НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить відповідачу на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 21-22, 28).

Відповідно до умов п. 3 § 1 вказаного договору застави, заставою вказаного транспортного засобу були забезпечені наступні зобов`язання позичальника: повернення кредиту в сумі 93599,96грн, сплата процентів за користування кредитом, комісій та неустойки, а також відшкодування витрат заставодержателя на реалізацію своїх прав та звернення стягнення на транспортний засіб.

У пунктах 1, 2 § 5 договору застави від 12 грудня 2012 року сторони погодили, що заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку порушення заставодавцем будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором та/або договором застави. При цьому, договір застави містить застереження про позасудове задоволення вимог Заставодержателя як шляхом набуття Заставодержателем предмета застави у власність, так і шляхом продажу Заставодержателем предмету застави третій особі.

Відповідно до витягів з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 14.12.2012р. та 07.05.2018р., обтяження зазначеного вище автомобіля зареєстровано у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна з 14.12.2012р. Термін дії обтяження до 06.11.2022р. (а.с. 24-27). При цьому, факт пошкодження автомобіля внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мало місце відповідно до наявних у матеріалах справи документів 18.05.2013р. (а.с. 60-63), не впливає на чинність застави, адже у суду відсутні докази саме загибелі предмета застави.

Після закінчення строку кредитування ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором не погасила, внаслідок чого за розрахунком банку станом на 25 квітня 2018 року у неї існує заборгованість у сумі 24791,48 грн, яка складається із: простроченого боргу з повернення кредиту в сумі 9666,02 грн; прострочених процентів в сумі 1727,62 грн; поточних процентів 109,62 грн та 13288,22 грн пені, нарахованої Банком за несвоєчасне виконання зобов`язань (а.с. 100-103).

Відмовляючи позивачу у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що такий спосіб звернення стягнення, як звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу автомобіля будь-якій третій особі покупцю від імені власника, сторони договору застави визначили як позасудовий, що відповідає положенням статті 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень». Вилучення предмета застави та передання його в управління АТ «Ідея Банк» на період до його реалізації передбачено пунктом 1 § 3 договору застави транспортного засобу від 12 грудня 2012 року, тому зазначені позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком місцевого суду, виходячи з наступного.

Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із ч.1 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Отже, актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем.

Відповідно до пунктів 1, 2 § 5 договору застави транспортного засобу від 12 грудня 2012 року, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави у випадку порушення заставодавцем будь-якого із зобов`язань, передбачених кредитним договором та/або договором застави. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за вибором заставодержателя одним із способів: за рішенням суду або в позасудовому порядку шляхом набуття заставодержателем предмета застави у власність чи шляхом продажу заставодержателем предмету застави третій особі.

Отже, умовами укладеного між сторонами договору застави передбачено право банку в позасудовому порядку стягнути борг за кредитом шляхом продажу заставодержателем предмету застави третій особі при невиконанні умов кредитного договору.

Реалізація предмета забезпечувального обтяження за рішенням суду врегульована у ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 25 зазначеного Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону.

Одним із таких способів звернення стягнення, що визначені у ст. 26 Закону, є продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах.

Водночас, згідно з положеннями статей 15, 16 Цивільного кодексу України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення.

За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог АТ «Ідея Банк» про звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу предмету застави третій особі, оскільки такий спосіб звернення стягнення на заставне майно сторони визначили у договорі застави, згідно з яким позивач має можливість самостійно звернути стягнення на предмет застави шляхом його продажу третій особі.

Всупереч вимогам ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, позивач не довів порушення свого права звернути стягнення на предмет застави в позасудовому порядку, як це передбачено умовами договору застави.

За таких обставин посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у прийнятті відмови від частини позовних вимог, що суперечить положенням п. 1 ч. 2 ст.49 ЦПК України, на правильність ухваленого рішення не впливає.

Посилання позивача на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 02 березня 2020 року у справі № 461/11912/15-ц є безпідставними, оскільки її зміст не свідчить про тотожність спірних правовідносин та обставин справи.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення - без змін.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» залишити без задоволення.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 20 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О.Ю. Кононенко

Судді: С.С. Ткачук

С.Г. Хвостик