Справа № 431/1148/20
Провадження №2/431/459/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Повний текст

22 липня 2020 року Старобільський районний суд Луганської області

в складі: головуючого судді Пелиха О.О.,

за участю секретаря с/з Чесалової О.Є.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про визнання права на спадкове майно та його стягнення, в якому просила суд визнати за нею право власності на загальну суму грошей 80 622,54 гривни, які входять до складу спадщини, у виді страхових виплат, що не були отримані її померлими батьками ОСОБА_4 у розмірі 39 698,28 гривен, та ОСОБА_5 у розмірі 40 924,26 гривен за період починаючи з моменту припинення липень 2014 р. по момент їх смерті включно; стягнути вказану суму на її користь та судові витрати.

В обґрунтування позову позивач посилалась на те, що її батьками були ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які перебували на обліку та отримували щомісячні страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Сорокине Луганської області, яке на даний час знаходиться на тимчасово окупованій території України. З липня 2014 року їм були припинені страхові виплати. Заходів щодо вирішення питання про їх поновлення за життя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . не вчиняли. З окупованої території не виїжджали, статус тимчасово переміщеної осіб не отримували. ІНФОРМАЦІЯ_1 батько помер, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер матір. Після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відкрилася спадщина на майно, а саме: грошові кошти, у вигляді соціальних виплат, які були нараховані, але невиплачені померлим спадкодавцю за життя Фондом соціального страхування України, розмір яких складає всього 80 622, 54 грн ( ОСОБА_4 39 698. 28 грн, ОСОБА_5 40 924, 26 грн), які входять до складу спадщини. Вважала, що вказана сума входить до складу спадщини, яку вона має намір успадкувати. Добровільно виплатити вказану суму відповідач відмовляється, а тому посилаючись на судову практику, вимоги діючого законодавства просив суд визнати за нею право власності на суму грошей, які входять до складу спадщини, у виді страхових виплати, за період починаючи з моменту припинення виплати - липень 2014 р. по час смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , стягнути їх з відповідача, а також суму судового збору сплачену при зверненні до суду з позовом.

У судовому засідання представник позивача ОСОБА_1 обставини викладені у позові ОСОБА_3 підтвердив, позов підтримав та просив суд його задовольнити. Пояснив, що з 2014 р. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з тимчасово окупованої території не виїжджали, статус тимчасово переміщених осіб не мали. У 2016 та 2018 р.р. батьки її померли. Їх донька позивач у справі є спадкоємцем першої черги за законом та має право на страхові виплати, які за життя не отримали батьки.

Відповідач - представник Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області Індустрієва А.О. вважала позов необґрунтованим, посилаючись на те, що померлі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Сорокине Луганської області. ОСОБА_5 та ОСОБА_6 втратили право на отримання щомісячної страхової виплати за період з 01.12.2014 по день смерті оскільки не звертались до Фонду з заявою про виплату раніше призначених виплат протягом періоду часу, що перевищує 3 роки з моменту нарахування цих виплат. У зв`язку з чим відповідно вважала, що померлі втратили право на отримання цих коштів. Зазначила, що спадкоємець ОСОБА_3 не має право на спадкування щомісячних страхових виплат, так як ці кошти не входять до скдвлу спадщини в розумінні ст. 1227 ЦК України. Відділенні в м. Сорокине Луганської області не перебуває в стані припиненні, а відтак правонаступництво не встановлено.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши наведені у позові доводи, повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.13, 14)

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_5 , що підтверджується копіями свідоцтв про смерть (а.с.11, 12 ).

Статтею 1261 ЦК України визначена перша черга спадкоємців за законом, а саме у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця.

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували на обліку та отримували страхові виплати у відділені м. Сорокине Луганської області, нарахування та виплату страхових сум потерпілим припинено з 01.12.2014, при цьому щомісячна страхова виплата складала 1 049 грн - ОСОБА_5 , 2 205, 46 грн. ОСОБА_4 .

Згідно ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності входять до складу спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Закон України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який з 01 січня 2015 року діє у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІ та має назву «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві.

Відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини першої статті 21 Закону України № 1105-ХІV (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасних випадків зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.

Статтею 40 вказаного Закону (в редакції до 01 січня 2015 року) було передбачено, що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом соціального страхування від нещасних випадків дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком.

Позивачем зазначено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Сорокине Луганської області, яке на даний час знаходиться на тимчасово окупованій території України. Відділення у м. Сорокине Луганської області не здійснено переміщення у населені пункти, де органи державної влади виконують свої повноваження у повному обсязі, тому нарахування та виплату страхових виплат потерпілим у відділенні м. Сорокине Луганської області припинено. Справи потерпілих залишилися у відділенні, доступу до них немає.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. На час виникнення спірних правовідносин ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні в цілому, як і на окремих територіях Донецької та Луганської областей, запроваджено не було.

Статтею 38 Закону № 1105-ХІV (у редакції, чинній на час припинення страхових виплат) передбачено випадки припинення страхових виплат і надання соціальних послуг: на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; в інших випадках, передбачених законодавством.

Про необхідність соціального захисту осіб, які перебувають на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях ідеться і в Законі України від 18 січня 2018 року № 2268-VІІІ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях».

У статті 2 цього Закону передбачено, що за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, якщо таке майно набуте відповідно до законів України.

Підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.

Аналогічний правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року, прийнятій у справі № 243/5697/16-ц, у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року, прийнятій у справі № 227/2802/16-ц, у постанові Верховного Суду від 22 липня 2019 року, прийнятій у справі № 418/2434/18.

Згідно ч.6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Аналіз вищенаведених норм права дає підстави зробити висновок, що не звернення особи, яка не є внутрішньо переміщеною особою, до робочих груп Фонду на підконтрольній Україні території з заявою про нарахування виплат, не є підставою для невиплати страхових платежів, оскільки таке право закріплене за особою положеннями Закону № 1105-ХІV (з 01 січня 2015 року в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІ), і може бути обмежене лише введенням воєнного чи надзвичайного стану на окремій території чи на всій території України.

Вищенаведені положення законодавства свідчать про те, що спадкодавці ОСОБА_4 та ОСОБА_5 мали право на нарахування та виплату страхових виплат не залежно від звернення до робочих груп Фонду на підконтрольній Україні території, та їх проживання на окупованій території, а тому спадкоємець ОСОБА_3 відповідно до положень ст. 1227 ЦК України має право на отримання страхових виплат в порядку спадкування за законом.

Судом встановлено, що загальна сума заборгованості за увесь період з липня 2014 року по місяць смерті включно, складає у розмірі: ОСОБА_4 39698,28 грн (18 місяців х 2205,46 грн - щомісячний розмір страхової виплати = 39 698,28 грн.), ОСОБА_5 - 40 924,26 грн (39 місяців х 1049,34 грн. = 40 924,26 грн.).

Таким чином, загальна сума заборгованості складає 80 622,54 грн.

Приймаючи до уваги наведене, суд позов задовольняє.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені судові витрати у розмірі 840 грн 80 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ч.6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", п.п. 23, 27 Постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», Законом України від 18 січня 2018 року № 2268-VІІІ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», Законом України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який з 01 січня 2015 року діє у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІ «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ст. ст. 1227, 1218, 1261 ЦК України, ст. ст. ст. ст. 9, 10, 12, 13, 77-81, 141, 258, 259, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_3 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на суму грошей, які входять до складу спадщини у виді страхових виплат на одержання яких за життя мали право її померлі батьки - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за період починаючи з липня 2014 року по момент смерті в розмірі 80 622 грн 54 коп.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області Код на користь ОСОБА_3 суму грошей, які входять до складу спадщини у виді страхових виплат на одержання яких за життя мали право її померлі батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за період починаючи з липня 2014 року по момент смерті в розмірі 80 622 грн 54 коп.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області Код на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Луганського апеляційного суду через Старобільський районний суд Луганської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Пелих