Справа № 450/2154/18 Провадження № 2/450/243/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2020 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі

головуючого судді Кіпчарського М.О.,

за участю секретаря судового засідання Микитів Н.С.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Пустомити в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

10.07.2018р. ОСОБА_3 в особі його представника ОСОБА_4 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просить зобов`язати відповідача публічно вибачитися перед ним за розповсюдження неправдивих відомостей, що паплюжать його честь і гідність, шляхом розміщення в газеті «Ратуша», а також стягнути з відповідача на його користь 60 000,00 грн. моральних збитків та 1841,00 грн. судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у 2014 році він, як адвокат уклав з ОСОБА_2 договір про надання правової допомоги про участь в засіданні Верховного Суду України. На думку ОСОБА_2 , рішення було ухвалене не в її користь, яка в цьому звинуватила його, та після того неодноразово телефонувала йому і наносила образи, писала скарги в Колегію адвокатів, а потім стала вимагати 15 тис. дол. США.

Під час зустрічі з ОСОБА_2 07.10.2014р., та була з чоловіками з кримінальним минулим, які висказуючи погрози на його адресу і членів його сім`ї, змусили його написати розписку про те, що він позичив у ОСОБА_2 15 тис. дол.США.

З того часу відповідачка почала серед його клієнтів та сусідів розповсюджувати чутки, що він шахрай, бере з клієнтів гроші і нічого не робить як адвокат. Образливі і принизливі чутки вона розповсюджувала на власному сайті в соціальних мережах, зокрема «Однокласниках». Крім того, ОСОБА_2 у будинку, де він проживає та у будинку по АДРЕСА_1 , де проживала його мати, вивішувала образливі для нього записки та ходила по сусідах і розповідала, що він шахрай, бере гроші і не віддає, поганий адвокат та щоб до нього не зверталися.

Переживаючи за членів своєї родини, він почав виплачувати відповідачці гроші, однак незважаючи на це, ОСОБА_2 продовжувала вивішувати в будинку записки, які паплюжать його честь і гідність, та негативно вплинули на його ділову репутацію. До нього перестали звертатися клієнти, він втратив заробітки, тому змушений був зупинити адвокатську діяльність.

Протягом часу роботи адвокатом він користувався повагою колег, працівників правоохоронних органів, клієнтів та сусідів по будинку.

Інформація, яку розповсюджує відповідачка, не відповідає дійсності, тому така своїми діями, шляхом приниження честі, гідності та ділової репутації, спричинила йому моральну шкоду, яку він оцінює у 60 тис. грн.

Ухвалою суду від 12.07.2018р. позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення виявлених недоліків.

Ухвалою суду від 17.08.2018р. відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження.

10.10.2018р. відповідач ОСОБА_2 подала відзив на позов, в задоволенні якого просить відмовити. Стверджує, що 03.07.2014р. ОСОБА_3 в «шахрайський спосіб вимантив » у неї 15 тис. дол. США під приводом необхідності вирішення питання в суді. Не маючи досвіду в юридичних питання, вона довірилась ОСОБА_3 , однак після «невдалої гри» останнього, вона просила повернути їй зазначені кошти.

При зустрічі з нею 07.10.2014р. ОСОБА_3 повідомив, що кошти не може повернути, так як віддав їх другу, який вирішує справи в судах, тому на її вимогу ОСОБА_3 написав розписку про отримання 15 тис. дол.США.

ОСОБА_3 вона пояснювала, що її чоловік хворіє, тому терміново необхідні кошти на лікування, однак той коштів не повертав тривалий час. У зв`язку з цим вона неодноразово телефонувала до ОСОБА_3 та приїжджала по місцю його проживання, вимагаючи повернути гроші. ОСОБА_3 інколи виходив до неї та обіцяв повернути кошти, і такі частково повертав в незначних сумах. Також вона 01.12.2015р. звернулася в Залізничний ВП з заявою про вчинений відносно неї зі сторони ОСОБА_3 обман, після чого була порушена кримінальна справа.

Стан здоров`я її чоловіка та брата погіршувався з кожним днем, однак ОСОБА_3 борг їй не повертав, коштів на лікування у неї не було, і ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її брат, а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік, який відмовився від лікування із-за відсутності коштів.

Після того випадку у її матері стався серцевий напад, вона просила ОСОБА_3 повернути кошти, необхідні для лікування матері, однак такий борг не повертав, та ІНФОРМАЦІЯ_3 померла її мати.

22.11.2018р. представник позивача ОСОБА_1 подала відповідь на відзив.

02.07.2019р. позивач ОСОБА_3 подав пояснення до позову, в якому зазначив обставини, викладені в позовній заяві. Розгляд справи просить проводити у його відсутність, позов підтримує повність, який просить задовольнити.

Ухвалою суду від 09.07.2019р. зупинено провадження у справі на підставі п.5 ч.1 ст.253 ЦПК України - до набрання законної сили судовим рішенням Львівського апеляційного суду у справі №463/2516/18.

Ухвалою суду від 12.06.2020р. поновлено провадження у даній справі у зв`язку з набранням законної сили судовим рішенням Львівського апеляційного суду у справі №463/2516/18.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала заявлені вимоги в повному обсязі, позов просить задовольнити. Крім того пояснила, що ОСОБА_3 за дорученням відповідачки від 21.08.2014р. надавав їй правову допомогу у справах щодо захисту її прав, зокрема щодо вирішення позовів податкової до ОСОБА_2 та представлення її інтересів у Вищому господарському суді.

Також стверджує, що ОСОБА_3 не отримував від ОСОБА_2 15 тис. дол. США, однак 07.10.2014р. написав розписку під тиском сторонніх осіб, та незважаючи на це, за період з 07.10.2014р. по 16.01.2018р. ОСОБА_3 виплатив ОСОБА_2 12 468 дол.США. Тому її твердження про те, що не було коштів на лікування, є безпідставними.

Пояснила, що згаданих записок за місцем проживання ОСОБА_3 та в будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 розмістила багато, однак збереглось тільки дві, які додані до позовної заяви.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов заперечила повністю, в задоволенні якого просить відмовити з підстав, зазначених у відзиві. Пояснила, що вона особисто дійсно написала дві записки, які долучені позивачем до позовної заяви та залишила їх в будинку за місцем проживання ОСОБА_3 по АДРЕСА_2 . Зокрема записку, яка починається словами «Шахрай-адвокат…» вона в березні 2015р. почепила на ручку вхідних дверей квартири ОСОБА_3 , а приблизно в червні-липні 2018р. записку, яка починається словами « Прошу передати…» почепила на ручку вхідних дверей в згаданомубудинку. Записки писала для того, щоб змусити ОСОБА_3 в такий спосіб повернути свої гроші, оскільки той тривалий час уникав зустрічі з нею та не повертав забрані в неї кошти.

Стверджує, що вона не розповсюджувала неправдиву інформацію щодо ОСОБА_3 та не мала на меті принизити його. Інформація, що міститься в написаних нею записках, відповідала дійсності. Оскільки ОСОБА_3 , отримавши від неї гроші, не повертав їх тривалий час та уникав з нею зустрічей, тому такого вона вважала шахраєм. Інших записок вона не писала, в тому числі ніколи такі не вивішувала в будинку по АДРЕСА_1 , а також не розповсюджувала неправдиву інформацію щодо ОСОБА_3 в інший спосіб.

Розшукуючи ОСОБА_3 , вона дійсно заходила до однієї сусідки за його місцем проживання та розпитувала, чи проживає в будинку ОСОБА_3 , в розмові з якою повідомила, що ОСОБА_3 взяв у неї 15 тис.дол.США і не повертає. У відповідь та сусідка повідомила, що не одна вона розшукує ОСОБА_3 за борги.

Так як ОСОБА_3 не повертав тривалий час борг, вона у 2017р. звернулася з цього приводу до Личаківського районного суду м.Львова, рішенням даного суду за березень 2019р. її позов задоволено.

Свідок ОСОБА_7 , допитаний в судовому засіданні показав, що проживає по сусідству в одному будинку з ОСОБА_3 , якого знає як адвоката. Приблизно посеред весни 2017 року він побачив в під`їзді будинку за місцем проживання вивішену записку, в якій було написано, що в цьому будинку проживає шахрай ОСОБА_3 . Там же стояла невідома йому жінка невисокого зросту, тому подумав, що саме та почепила записку. Записка була роздрукована на аркуші А-4, яку він зняв та передав своїй матері. Раніше, а також після того, він не бачив подібного змісту записок в під`їзді будинку, а також не з`ясовував у ОСОБА_3 причину появи згаданої записки.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показала, що ОСОБА_3 знає з 2012 року, з яким проживає в одному будинку та підтримує дружні сусідські стосунки. Осінню 2017 року у вхідних дверях будинку вона виявила написану від руки записку «ОСОБА_3 поверни гроші», яку вона передала ОСОБА_3 . А сусідка по будинку ОСОБА_9 розповіла, що до неї заходила якась жінка та розпитувала про ОСОБА_3 , так як той винен їй гроші.

Аналогічного змісту записки вона виявляла в під`їзді будинку ще декілька разів, однак хто та коли вивішував такі записки, не знає.

Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, на які сторонни посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами в їх сукупності, суд приходить до висновку, що в позові слід відмовити з таких підстав.

Згідно ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час розгляду і вирішення справи.

Згідно з ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

Як вбачається з матеріалів справи, 07.10.2014р. ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 в борг 15 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 07.10.2015 року.

Дані обставини встановлені рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 15.03.2019р. у цивільній справі №463/2516/18, яке набрало законної сили 10.03.2020р., тому такі в силу ч.4 ст.82 ЦПК України, не потребують доказування.

Згідно копії згаданої розписки від 07.10.2014р., доданої позивачем до позовної заяви, останній повертав ОСОБА_2 отримані в неї кошти частинами, починаючи з жовтня 2014р., в термін до 07.06.2017 року, та повернув в загальному 11 700,4 дол. США. В тому числі, станом на 07.10.2015р. ОСОБА_3 повернув ОСОБА_2 тільки 4800 дол.США ( а.с.8-10).

Зазначені обставини визнаються учасниками справи, суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання, тому такі в силу ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 15.03.2019р. , прийнятим у цивільній справі №463/2516/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 3 299,60 дол. США, яка утворилась за борговою розпискою від 07.10.2014 року ( а.с.108-109, 128-130).

Статтями 526 , 625, 1049 ЦК України регламентовано, що зобов`язання повинно виконуватись належним чином, і позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та порядку, що встановлений договором.

З врахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що 07.10.2014р. ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_2 за борговою розпискою 15 тис. дол.США, які зобов`язався повернути до 07.10.2015р., однак не повернув такі вчасно, а саме до визначеного терміну повернув тільки 4 800 дол. США ( менше чим 1/3 частину).

Тому у відповідача були законні підстави вимагати від позивача повернення належних їй коштів у спосіб, який вона обрала для себе в даному випадку - шляхом залишення записок. Зокрема, як встановлено судом, ОСОБА_2 двічі - в березні 2015р. та літом 2018р. залишала в під`їзді будинку за місцем проживання позивача за адресою АДРЕСА_2 записки з вимогою повернення належних їй коштів ( а.с.11-12).

Щодо зазначення в тих записках ОСОБА_3 «шахраєм», то такі суд вважає особистими судженнями ОСОБА_2 , які склалися в неї з врахуванням поведінки ОСОБА_3 , пов`язаної з невиконанням грошового зобов`язання.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Отже підставою для задоволення позову є наявність всіх вищенаведених складових правопорушення.

Згідно по положень ст. 200 ЦК України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Як встановлено судом, ОСОБА_2 розповсюдила інформацію щодо позивача про те, що той взяв в неї кошти, які вчасно не повернув та уникає з нею зустрічі. При тому суд вважає, що наявні підстави вважати, що дана інформація стосується безпосередньо позивача ОСОБА_3 , проте відсутні підстави вважати, що дана інформація не відповідає дійсності.

Однак відсутні підстави вважати викладене ОСОБА_2 у двох записках інформацією, яка порушує особисті немайнові права позивача, зокрема, його честь та гідність.

За приписами ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

За положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом . Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Однак позивач не надав суду належних та достовірних доказів на підтвердження своїх вимог, а саме що відповідач розповсюдила щодо нього недостовірну інформацію.

Самі ж по собі твердження ОСОБА_3 щодо порушення його честі, гідності розповсюдженою інформацію не може бути покладено в основу рішення, з огляду на те, що такі доводи фактично є припущеннями сторони та його особистим сприйняттям.

Щодо посилання позивача на те, що відповідач ОСОБА_2 розповсюджувала образливі і принизливі чутки на власному сайті в соціальних мережах, зокрема « Однокласниках », а також у будинку по АДРЕСА_1 , де проживала його мати, вивішувала образливі для нього записки та ходила по сусідах і розповідала, що він шахрай та щоб до нього не зверталися як до адвоката, то такі суд не приймає до уваги, оскільки дані факти не знайшли свого підтвердження в суді.

Також не підтвердились доводи позивача про те, що із-за відповідачки він зупинив адвокатську діяльність, оскільки згідно наявного в матеріалах справи Витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, сформованого станом нам 04.07.2018р., ОСОБА_3 у 2008 році отримав свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та з того часу перебував на обліку у Раді адвокатів Львівської області, право на заняття адвокатською діяльністю якого зупинено згідно п.1 ч.1 ст.31 ЗУ «Про адвокатуру» з 16.06.2017 року, на підставі заяви адвоката ( а.с.6 ).

При тому суду не надано будь-яких доказів на підтвердження, що саме з вини відповідача ОСОБА_3 зупинив свою адвокатську діяльність.

З огляду на вищенаведене, суд не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_3 в частині визнання недостовірною та такою, що порушує права ОСОБА_3 на повагу до його гідності, честі інформацію , розповсюджену ОСОБА_2 в березні 2015р., та влітку 2018 року у двох записках, залишених нею за місцем проживання ОСОБА_3 .

Як наслідок, відсутні підстави для зобов`язання ОСОБА_2 публічно вибачитись перед ОСОБА_3 шляхом поміщення оголошення в газеті, а також відсутні і підстави для стягнення з відповідача моральної шкоди.

У відповідності зі ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав і яка полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи .

Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями фізичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди, як це роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 27 вищезазначеної постанови № 1 від 27.02.2009 р.

Суд, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення у відповідності до положень статті 15ЦК України, приходить до обґрунтованого висновку про те, що позивачем не доведено фактрозповсюдження відповідачкою щодо нього інформації, яка не відповідає дійсності та принижує його честь, гідність, ділову репутації, а також , що в результаті таких дій йому спричинено моральну шкоду, що в силу статті 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком позивача.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності. Встановлені судом обставини свідчать про те, що є всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог позивача.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача повністю, тому вимога про стягнення із відповідача судового збору задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 23, 200, 269, 270, 277, 299 ЦК України, ст.ст.10, 13, 15, 76-82, 133, 141, 258-259, 263-265, 273, 351-355 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та стягнення моральної шкоди, відмовити.

Судові витрати у виді судового збору, понесені позивачем, покласти на позивача.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.273 ЦПК України.

Роз`яснити, що відповідно до п. 3 розділ ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Повне рішення складено 17.07.2020 р.

СуддяМ. О. Кіпчарський