Справа № 210/3336/16-ц
Провадження № 2/210/66/20
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"15" червня 2020 р. Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу в складі :

головуючого судді Літвіненко Н.А.

при секретарі Таранущенко В.С.

з участю відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2

з участю предст. відповідача Іванова С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до АТ «ОТП Банк» про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач АТ «ОТП Банк» звернувся з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до умов Кредитного договору № МL-311/94/2008 від 19.05.2008р. ОСОБА_1 Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк»», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»», надано кредит в розмірі 19770,00 доларів. США.

У відповідності до пп. 1.1. Кредитного договору Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит, а Позичальник прийняти, належним чином використати та повернути Банку кредит, а також сплатити проценти та виконати інші зобов`язання, встановлені у Кредитному договорі.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові 5, у розмірі та, на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Свої зобов`язання за кредитним договором Позивач виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит в розмірі 19770,00 доларів США, що підтверджується кредитною заявкою та випискою з поточного рахунку відповідача.

Згідно Частини №2 Кредитного договору повернення відповідної частини Кредиту та сплата процентів буде здійснюватися шляхом сплати платежів у розмірі, строки, що визначені у Додатку №1 до Кредитного договору, шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок.

На сьогоднішній день ОСОБА_1 не виконує обов`язки по кредитному договору, у зв`язку з чим станом на 20.05.2016р. виникла заборгованість за Кредитним договором № МL-311/94/2008 від 19.05.2008р. в розмірі 11790,22 дол. США, що за курсом НБУ станом на день проведення розрахунку складає 297815,91 гривень, з яких:

-10218,95 дол. США. - залишок заборгованості за кредитом;

-1571,27 дол США. - заборгованість по відсоткам.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

На даний час свої зобов`язання перед Банком ОСОБА_1 не виконала.

В якості забезпечення виконання зобов`язання з ОСОБА_2 було укладено договір поруки № БИ-311/94/2008 від 19.05.2008р. відповідно до умов якого, поручитель поручається за повне та своєчасне виконання позичальником умов Кредитного договору.

Відповідно до Договорів Поруки порукою за цими Договорами забезпечуються вимоги Позивача щодо сплати ОСОБА_1 кожного і всіх його боргових зобов`язань за Кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в Кредитному договорі.

Згідно з п. 1.2. Договору поруки, Банк може звернутись з вимогою про виконання Боргових . зобов`язань за Кредитним договором як до Позичальника, так і до Поручителя чи до обох одночасно.

Оскільки відповідачі несуть солідарну відповідальність перед Позивачем, то вимоги про стягнення ..

Просить стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за

Кредитним договором в розмірі 11790,22 дол. США, що за курсом НБУ станом на день проведення розрахунку складає 297 815,91 гривень, з яких:

- 10218,95 дол. США. - залишок заборгованості за кредитом;

-1571,27 дол США. - заборгованість по відсоткам.

У своєму відзиві відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з позовним вимогами не згодні та просять в задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_1 подала до суду зустрічний позов до АТ «ОТП Банк» про визнання договору недійсним, посилаючись на те, що 19 травня 2008 року нею було укладено кредитний договір з ЗАТ « ОТП Банк» № ML-311/94/2008, за яким вона отримала кредит у розмірі 19 770 доларів США строком до 19 травня 2023 року.

Зазначений Договір укладений сторонами із визначенням його змісту на основі стандартної форми, запропонованої Банком для будь-яких клієнтів-фізичних осіб. На час укладання кредитного Договору мною Банку була достовірно надана інформація про мій фінансово-майновий стан та відповідно до умов надання кредитних коштів мною була надана довідка про отримання доходу у національній валюті України за шість місяців, що передували місяцю отримання кредиту.

Відповідно до п.1.2. кредитного договору Банк зобов`язався надати Позичальникові грошові кошти в іноземній валюті . Відповідно до п. 3 Позичальник зобов`язується сплатити відсотки за користування кредитом .

Правовідносини, які виникають із кредитного договору, за суттю є зобов`язаннями, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його зобов`язань.

Чинний Цивільний кодекс України розрізняє валюту зобов`язання та валюту виконання зобов`язання.

Відповідно із ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Ст. 524 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національний банк України" гривня (банкноти і монети), як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України, який приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України за всіма видами платежів, а також для зарахування на рахунки, вклади, акредитиви та для переказів.

Таким чином, єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня.

Режим здійснення валютних операцій на території України, загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ України в регулюванні валютних операцій, права та обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства передбачені Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю", який з урахуванням припису статті 4 Цивільного кодексу України є одним із джерел регулювання правовідносин у валютній сфері.

Під валютними операціями у вказаному Декреті Кабінету Міністрів України розуміються операції, пов`язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України; операції, пов`язані з використанням валютних цінностей в міжнародному обігу як засобу платежу, з передаванням заборгованостей та інших зобов`язань, предметом яких є валютні цінності; операції, пов`язані з ввезенням, переказуванням і пересиланням на територію України та вивезенням, переказуванням і пересиланням за її межі валютних цінностей.

Надання Банком Позичальникові грошових коштів (кредиту) у вигляді кредитної лінії та проведення позивачем дій відносно виконання своїх обов`язків в іноземній валюті (в тому числі, оплата процентів за користування кредитом, різного роду комісій) за своєю правовою природою є валютною операцією.

Одночасно, статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю" передбачено, що валютні операції проводяться на підставі відповідної ліцензії Національного банку України.

Відповідно до статі 2 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності" ліцензування, в тому числі, банківської діяльності, професійної діяльності на ринку цінних паперів, діяльності з надання фінансових послуг, здійснюється згідно з законами, що регулюють відносини у цих сферах.

Згідно із статтею 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність" документ, який видається Національним банком України в порядку і на умовах, визначених у цьому Законі, на підставі якого Банки та філії іноземних банків мають право здійснювати банківську діяльність є банківською ліцензією.

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю" передбачено, що на здійснення валютних операцій Національний Банк України видає генеральні та індивідуальні ліцензії.

Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв`язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції.

Згідно із п.п. в), г) ч.4 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю" індивідуальної ліцензії потребують, в тому числі, операції щодо:

- надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі;

- використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти, як засобу платежу можливо при дотриманні суб`єктами господарських відносин імперативних вимог законодавства, щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії.

Відповідно до частини 5 статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю", пункту 1.10 Положення «Про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу» одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції, означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами ліцензії.

Грошові зобов`язання можуть бути виражені в іноземній валюті лише у випадках, якщо суб`єкти господарювання мають право проводити розрахунки між собою в іноземній валюті відповідно до законодавства. Аналогічне положення, щодо обов`язкового вираження зобов`язань в грошовій одиниці України (гривні) також передбачені статтею 524 Цивільного кодексу України.

Відповідно до правової позиції ВС України ,яка викладена у постанові від 21.10.2015 року в справі № 6-831цс14 :

« Відповідно до статті 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно зі ст. 7 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» іноземна валюта як засіб платежу може використовуватися лише у розрахунках між резидентами і нерезидентами в межах торговельного обороту. Такі розрахунки повинні здійснюватися лише через уповноважені банки в порядку, встановленому Національним банком України. Розрахунки іноземною валютою між резидентами допускаються лише в магазинах безмитної торгівлі, а також під час реалізації товарів на шляху руху транспортних засобів при міжнародних перевезеннях.

Порядок здійснення на території України розрахунків в іноземній валюті регулюється Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Цей закон установлює режим здійснення валютних операцій на території України, визначає загальні принципи валютного регулювання, повноваження державних органів і функції банків та інших фінансових установ в регулюванні валютних операцій, права й обов`язки суб`єктів валютних відносин, порядок здійснення валютного контролю, відповідальність за порушення валютного законодавства.

Норми цього закону, спрямовані на регулювання порядку проведення розрахунків іноземною валютою, носять імперативний характер, вони вкрай обмежують свободу резидентів при здійсненні таких розрахунків. Статтею 16 Декрету встановлено фінансові санкції, які застосовуються до резидентів, винних у порушенні правил валютного регулювання. Згідно з ч. 1 ст. 16 Декрету незаконне використання валютних цінностей як засобу платежу тягне за собою адміністративну відповідальність (ст. 162 Кодексу України про адміністративні правопорушення).»

Тобто використання іноземної валюти для розрахунків за кредитним договором не відповідало нормам діючого законодавства.

Крім того, на день укладання кредитного Договору іноземний курс валюти становив 1 USD = 5,05 грн., та на сьогоднішній день становить 1 USD = 25,11 грн. Отже, існує істотна зміна становища, щодо виконання боргових зобов`язань за кредитним Договором. Тобто з підвищенням курсу іноземної валюти, сума боргу значно зросла, яку мені необхідно сплачувати, в зв`язку із чим значно погіршився мій фінансовий стан.

Згідно статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісності та розумність. Вимоги справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражаються у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріпленні можливості адекватного захисту порушених цивільних прав або інтересів. Поєднання створених норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільних прав, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. При цьому справедливість можна трактувати, як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи, адекватного її становлення до вимог правових норм. Добросовісність означає прагнення сумління захисту цивільних прав та забезпечення виконання цивільних обов`язків. Розумність - це зважене вирішення питання регулювання цивільних відносин з урахуванням усіх учасників, а також інтересів громадян (публічного інтересу).

Отже, подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час є порушенням одного із принципів цивільно - правових відносин, які закріплені у статті 3 Цивільного кодексу України - принципу справедливості. Такі умови кредитного договору є несправедливими, так, як всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договорених прав та обов`язків на шкоду Позичальника, споживача кредитних послуг.

Несправедливістю є, зокрема, умови кредитного Договору в частині надання кредиту в доларах США, що передбачає згідно умов кредитного договору у випадку погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у доларах США, що є способом зловживання правом, коли всі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог закону Банк покладає, як суб`єкт підприємницької (господарської) діяльності, виключно на Позичальника за кредитним Договором та споживача кредитних послуг, що є грубим порушенням частини 3 статті 13 Цивільного кодексу України. Таким чином, використання Банком долара США, як предмету кредитування за споживчим кредитом, є внесення в кредитний Договір пункт, що значно погіршує становища позичальника, як споживача порівняно з Банком в разі настання певних подій, що дає право для Позичальника відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суб`єкт підприємницької діяльності, що надає послуги, не повинен включати у Договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Таким чином, кредитний договір має бути в цілому на вимогу споживача визнаним недійсним.

Згідно із статі 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч.1 статі 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до приписів частиною 2 статті 548 Цивільного кодексу України недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину, щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Просить визнати кредитний договір № ML- 311/94/2008 від 19.05.2008 року недійсним

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просить позов задовольнити. Проти зустрічного позову заперечує, просить в задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_1 проти позову заперечує, посилаючись на обставини, викладені у відзиві. Просить у задоволенні позову відмовити. Зустрічний позов просить задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 . Проти позову заперечує в повному обсязі, просить в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідачів проти позову заперечує в повному обсязі, просить в задоволенні позову відмовити. Зустрічний позов просить задовольнити.

Суд, вислухавши думки представника позивача, відповідачів, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, в зустрічному позові необхідно відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що Кредитного договору № МЬ-311/94/2008 від 19.05.2008р. ОСОБА_1 Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк»», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк»», надано кредит в розмірі 19770,00 доларів. США., що підтвердила і сама ОСОБА_1 , що нею особисто було отримано на руки 19770,00 доларів. США.

У відповідності до пп. 1.1. Кредитного договору Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит, а Позичальник прийняти, належним чином використати та повернути Банку кредит, а також сплатити проценти та виконати інші зобов`язання, встановлені у Кредитному договорі.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа .(кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові 5, у розмірі та, на швах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Свої зобов`язання за кредитним договором Позивач виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит в розмірі 19770,00 доларів США, що підтверджується кредитною заявкою та випискою з поточного рахунку відповідача.

Згідно Частини №2 Кредитного договору повернення відповідної частини Кредиту та сплата процентів буде здійснюватися шляхом сплати платежів у розмірі, строки, що визначені у Додатку №1 до Кредитного договору, шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок.

На сьогоднішній день ОСОБА_1 не виконує обов`язки по кредитному договору, у зв`язку з чим станом на 20.05.2016р. виникла заборгованість за Кредитним договором № МL-311/94/2008 від 19.05.2008р. в розмірі 11790,22 дол. США, що за курсом НБУ станом на день проведення розрахунку складає 297815,91 гривень, з яких:

-10218,95 дол. США. - залишок заборгованості за кредитом;

-1571,27 дол США. - заборгованість по відсоткам.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

На даний час свої зобов`язання перед Банком ОСОБА_1 не виконала.

В якості забезпечення виконання зобов`язання з ОСОБА_2 було укладено договір поруки № БИ-311/94/2008 від 19.05.2008р. відповідно до умов якого, поручитель поручається за повне та своєчасне виконання позичальником умов Кредитного договору.

Відповідно до Договорів Поруки порукою за цими Договорами забезпечуються вимоги Позивача щодо сплати ОСОБА_1 кожного і всіх його боргових зобов`язань за Кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в Кредитному договорі.

Згідно з п. 1.2. Договору поруки, Банк може звернутись з вимогою про виконання Боргових . зобов`язань за Кредитним договором як до Позичальника, так і до Поручителя чи до обох одночасно.

У разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Частиною четвертою статті 559 ЦК України передбачені три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позов до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію цього виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Керуючись положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України, необхідно зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16. Підстав відступити від такого правового висновку щодо застосування норми права у подібних відносинах під час розгляду цієї справи Верховним Судом не встановлено.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Таким чином, на день звернення із позовом порука була припиненою і позов у цій частині задоволенню не підлягає.

А отже, су вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі, а в задоволенні позову про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 суд вважає необхідним відмовити.

В позові ОСОБА_1 про визнання договору недійсним суд вважає необхідним відмовити.

Виходячи з наведеного, суд вважає необхідним позовні вимоги АТ «ОТП Банк» задовольнити частково.

В позові АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість в сумі 11 790,22 долари США, що становить 297 815, 91 грн., з яких 10 218,95 долари США - залишок заборгованості за кредитом, 1571,27 долари США - заборгованість по відсоткам.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» судовий збір 4800 грн.

В зустрічному ОСОБА_1 до АТ «ОТП Банк» про визнання Кредитного договору № ML- 311/94/2008 від 19.05.2008 року недійсним - відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст..3, 4, 13, 22, 203,215,236,524, 526, 543,548, 553, 554, 610, 612, 625, 1048, 1049, 1050,1054,1056 ЦК України, ст.. 4,9,13,81,141,259-268 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги АТ «ОТП Банк» задовольнити частково.

В позові АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість в сумі 11 790,22 долари США, що становить 297 815, 91 грн., з яких 10 218,95 долари США - залишок заборгованості за кредитом, 1571,27 долари США - заборгованість по відсоткам.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» судовий збір 4800 грн.

В зустрічному ОСОБА_1 до АТ «ОТП Банк» про визнання Кредитного договору № ML- 311/94/2008 від 19.05.2008 року недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів із дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 26.06.2020 року.

Суддя: Н. А. Літвіненко