Номер провадження 22-ц/804/1708/20
Доповідач Папоян В.В. Номер провадження 22-ц/804/1708/20
У Х В А Л А
про відмову у затвердженні мирової угоди
28 липня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі:
судді-доповідача Папоян В.В.
суддів Агєєва О.В., Тимченко О.О.,
за участю секретаря Гладуха О.О.,
Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 20 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 35 000 грн., вирішено питання про розподіл судових витрат.

З вказаним судовим рішенням не погодився відповідач та подав апеляційну скаргу, за якою ухвалою Донецького апеляційного суду від 14 квітня 2020 року було відкрито апеляційне провадження. Справу було призначено до розгляду на 28 липня 2020 року.

До судового засідання на адресу апеляційного суду від сторін надійшла заява про затвердження мирової угоди, відповідно до якої сторонами було досягнуто певних домовленостей, підписано Договір про припинення зобов`язання переданням відступного від 14.01.2020 року та акт приймання-передачі, які направлені на реальне настання наслідків, частково реалізовані, що підтверджуються сторонами.

Згідно мирової угоди сторони узгодили наступне: визнати право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,09 га, кадастровий номер::04:000:0617, що розташована за межами населеного пункту сел.. Ярова Краснолиманського району Донецької області. ОСОБА_1 відмовляється від будь-яких претензій до ОСОБА_2 за розпискою від 16.01.2017 року у зв`язку з переданням відступного згідно договору від 14.01.2020 року та акту від 14.01.2020 року. Судові витрати покладаються на позивача і відповідача порівну. Провадження у справі просять закрити, у зв`язку з врегулюванням спору.

Мирова угода складена і підписана сторонами особисто з зазначенням повного розуміння змісту кожного пункту, які не суперечать закону та не порушують права чи охоронювані інтереси інших осіб. умови є виконуваними.

Особи, які приймають участь у справі у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення на ім`я ОСОБА_2 . Апеляційний суд про причини неявки у судове засідання 28 липня 2020 року останній не повідомив і відповідно до частини 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що він не з`явився у судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ст..130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Статтею 131 ЦПК України визначено обов`язок учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. (ч.2 ст.131 ЦПК)

Судова повістка на ім`я ОСОБА_1 , яка була направлена на останню відому адресу позивача повернута у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою.

Враховуючі, що ОСОБА_1 заяв про зміну місця проживання або місцезнаходження до суду не надавав, то останній відповідно до ст.. 131 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача та відповідача, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалася, оскільки відповідно до частини 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що заява не підлягає задоволенню у зв`язку з наступним.

За правилами частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із частиною сьомою статті 49 ЦПК України, сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії цивільного процесу.

Відповідно до ст.. 373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Відповідно до частин першої,другої,третьої та четвертої статті 207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Відповідно до статті 208 ЦПК України, виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Таким чином, за змістом ЦПК України, мирова угода - це складена сторонами з урахуванням інтересів усіх заінтересованих осіб, що беруть участь у справі, угода, яка визнається судом лише після встановлення законності й обґрунтованості її умов, а також з`ясування думки усіх заінтересованих осіб щодо можливості її визнання. Метою такої угоди є врегулювання спору між сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмету спору, тобто матеріально-правової вимоги позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Не може визнаватися судом мирова угода, умови якої не пов`язані зі спірними правовідносинами.

Враховуючи зміст позову між сторонами виникли правові відносини з приводу повернення грошових коштів отриманих на підставі договору позики у розмірі 35000 грн. та саме наведені обставини становили предмет спору, і саме така позовна вимога була первинною.

Однак за змістом мирової угоди сторони просили визнати за позивачем право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 0,09 га, призначену для індивідуального дачного будівництва.

Отже, мирова угода виходить за межі предмету позову, так як перехід права власності на майно залежить від багатьох факторів, зокрема: оформлення нерухомого майна з обов`язковим нотаріальним посвідченням та державною реєстрацією, з`ясування наявності заборони відчуження нерухомого майна, його застави, прав на нього третіх осіб та інших обставин, які не можуть бути з`ясовані судом під час вирішення питання про визнання мирової угоди.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування наведених норм права викладено у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі №237/958/17.

Таким чином, надана сторонами до суду апеляційної інстанції мирова угода не відповідає вимогам ст.207 ЦПК України, оскільки не направлена на врегулювання спору, а є вимогою про перехід права власності на майно, тоді як предметом спору є стягнення грошових коштів.

Відповідно до ч.4 ст. 207 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, зокрема якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є не виконуваними.

Враховуючи наведене, суд вважає необхідним відмовити сторонам у затвердженні мирової угоди.

Керуючись ст. ст. 207, 208, 373 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

В затвердженні мирової угоди між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у цивільній справі №243/13873/19 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.В. Папоян

О.В. Агєєв

О.О. Тимченко