Справа № 755/1776/20
Провадження №8/755/16/20
У Х В А Л А

"21" липня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Кравченко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, заяву боржника ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами по справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , -

В С Т А Н О В И В :

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява боржника ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, у якій просить суд: скасувати судовий наказ, виданий Дніпровським районним судом м. Києва від 31 березня 2020 року по цивільній справі № 755/1776/20 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини; відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини.

Заява обґрунтовується тим, що нововиявленими обставинами для перегляду судового наказу є приховання заявником від суду факту досягнення згоди щодо утримання спільної дитини, оскільки 10 квітня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Договір про визначення місця проживання дитини та здійснення батьківських прав і виконання обов`язків, за умовами п. 2.1 якого місцем проживання спільної дитини сторін: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з дня укладення цього договору сторони, за спільною згодою батьків та дитини, обрали місце постійного проживання батька. Пунктом 7.2 Договору передбачено, що поточні витрати на утримання дитини (в т.ч. освіта, харчування, одяг, оплата медичних послуг тощо) несе той з батьків, з ким проживає дитина, з урахуванням вимог встановлених чинним законодавством України. На думку, заявника у разі повідомлення стягувачем зазначеної інформації та дослідження її судом, могло бути прийняте інше рішення.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 червня 2020 року було відкрито провадження у справі за заявою боржника ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами по справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення аліментів з ОСОБА_1 та призначено судове засідання.

17 липня 2020 року до суду надійшли заперечення стягувача ОСОБА_2 на заяву від 15.06.2020 адвоката Домітращук І.М. про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, у яких просить суд відмовити у задоволенні заяви про скасування судового наказу від 31 березня 2020 року, оскільки із доводами заяви не погоджується та вважає їх такими, що суперечать вимогам ч. 2 ст. 423 ЦПК України. Зазначив, що він після одержання судового наказу особисто направив його фотокопію боржнику електронними засобами зв`язку та вона його отримала. 08 травня 2020 р. приватний виконавець Райда О.С. відкрив виконавче провадження та направив боржнику копію відповідної постанови про відкриття виконавчого провадження, яку вона отримала. Хибними є твердження сторони боржника щодо приховування стягувачем від суду факту укладення між сторонами Договору про визначення місця проживання дитини та здійснення батьківських прав і виконання обов`язків від 10 квітня 2019 року, оскільки його копія була долучена стягувачем до заяви про видачу судового наказу. Вказаний Договір заявником був наданий як доказ обставини, яка підлягає доведенню у справі, - проживання малолітньої дитини, на утримання якої стягуються аліменти, із заявником. Оскільки 29 травня 2020 року представник боржника ознайомилася із матеріалами справи, то станом на день подання заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами їй було достеменно відомо про наявність у матеріалах справи вказаного Договору від 10 квітня 2019 року, що виключає посилання на його існування як на нововиявлену обставину. Договір від 10 квітня 2019 року не є домовленістю щодо майнового обов`язку батьків сплачувати аліменти на дитини, зокрема у розумінні ч. 1 ст. 189 СК України. Зазначає, що, укладаючи вказаний договір, він не відмовлявся від аліментів на утримання дитини, оскільки це питання не відноситься до предмету правового регулювання такого договору, домовленості щодо нього між сторонами договору немає.

Також від стягувача ОСОБА_2 цього ж дня надійшла заява щодо нововиявлених обставин, в якій просить суд: приєднати до матеріалів справи докази (додаються), які підтверджують нововиявлені обставини; змінити судовий наказ від 31 березня 2020 р. частково: в ч. 1 резолютивної частини судового наказу слова «починаючи стягнення з 03 лютого 2020 р.» замінити словами «починаючи стягнення з 10 квітня 2019 р.»; решту судового наказу від 31 березня 2020 р. залишити без змін. Відповідно до заяви, стягувач повідомляє суду про наявність нововиявлених обставин у справі для їх врахування у провадженні про перегляд судового наказу від 31 березня 2020 р. за нововиявленими обставинами, яке вже відкрито. Як на нововиявлену обставину стягувач посилається на ухилення боржника ОСОБА_1 від сплати аліментів на утримання ОСОБА_3 шляхом виїзду на постійне місце проживання за кордон. ОСОБА_2 до дня звернення до суду за видачею судового наказу про стягнення аліментів вживав заходів щодо одержання аліментів з боржника ОСОБА_1 у минулому, але не міг їх одержати з причин її ухилення. Стягувач вважає обґрунтованим необхідність зміни судового наказу від 31 березня 2020 року в частині визначення строку початку стягнення аліментів не з дня звернення до суду, а і за минулий період, починаючи стягнення з 10 квітня 2019 року, - дати укладення сторонами Договору про визначення місця проживання дитини та здійснення батьківських прав і виконання обов`язків, який став підставою для стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини на ім`я ОСОБА_2 .

У судовому засіданні представник боржника ОСОБА_1 - Домітращук І.М. підтримала подану заяву та просила її задовольнити, з підстав викладених у ній.

Стягувач ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечив щодо задоволення заяви боржника про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, при цьому послався на доводи, що були ним викладені у запереченні. Також просив суд задовольнити його заяву щодо внесення змін до судового наказу в частині періоду, від якого аліменти підлягають до стягнення, відповідно до наведених у заяві обґрунтувань.

Вислухавши думки представника боржника та стягувача, дослідивши матеріали цивільної справи № 761/1776/20, заяву про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами та додані до неї матеріали, прийшов висновку, що заява ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 31 березня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано судовий наказ № 755/1776/20 про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ,) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини усіх видів її заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 03 лютого 2020 року і до повноліття дитини.

Копія судового наказу разом із заявою про видачу судового наказу та доданими документами надсилалася судом на адресу реєстрації боржника, однак конверт із вказаними документами повернувся на адресу суду із відміткою поштового відділення про закінчення терму зберігання.

Судовий наказ від 31 березня 2020 року набрав законної сили та був звернений до виконання, що підтверджується постановою приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Райди О.С. від 08 травня 2020 року про відкриття виконавчого провадження № 62039280.

Так, при зверненні до суду із заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення аліментів ОСОБА_2 було долучено ряд письмових доказів, в тому числі наступні: копія свідоцтва про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 6); копія довідки про реєстрацію місця проживання особи - ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 7); копія довідки, виданої ТОВ «Комфорт-Таун», щодо проживання ОСОБА_2 разом із сином ОСОБА_3 за адресою реєстрації: АДРЕСА_3 (а.с. 8); копія Договору про визначення місця проживання дитини та здійснення батьківських прав і виконання обов`язків, укладеного 10 квітня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Мангуш А.М. (а.с. 11-13).

Відповідно до ч. 8 ст. 170 Цивільного процесуального кодексу України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст.423 Цивільного процесуального кодексу України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, як визначено ч.2 ст.423 Цивільного процесуального кодексу України, є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Нововиявленими обставинами по справі, на які посилається боржник, є те, що 10 квітня 2019 року між сторонами було укладено Договір про визначення місця проживання дитини та здійснення батьківських прав і виконання обов`язків, за умовами якого визначено місцем проживання спільної дитини сторін - місце постійного проживання батька дитини, а за п. 7.2 вказаного Договору поточні витрати на утримання дитини несе той, з батьків, з ким проживає дитина.

Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 30.03.2012 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» визначено, що нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Відповідно до п. 4 вказаної постанови, вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою у цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухвалені судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги (зокрема, погіршення майнового стану відповідача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів).

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Пунктом 7 вищевказаної постанови передбачено, що обставини, які є підставою для перегляду судового рішення це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

Саме такого висновку і дійшов ВС у постанові від 15.01.2020 по справі №554/325/16-ц, вказавши, що вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Підставою для задоволення касаційної скарги та скасування судового наказу у вказаній справі стало те, що на час видачі судового наказу вже існував раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просив видати судовий наказ. Однак про його існування суду не було відомо.

У даному ж випадку доказів існування обставин, які б могли юридично вплинути на результат прийнятого рішення (судового наказу) суду не надано. Доказ, на який посилається боржник, Договір про визначення місця проживання дитини та здійснення батьківських прав і виконання обов`язків, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 10 квітня 2019 року, був наданий суду разом із заявою про видачу судового наказу та досліджений судом при винесенні судового наказу.

Як убачається із рішення Європейського Суду з прав людини від 18.11.2004 у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia), заява № 69529/01, пп. 27-28, та рішення від 06.12.2005 у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v.Moldova № 2), заява № 19960/04, п. 46), процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.

Щодо норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, то обов`язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов`язків і передбачений ч. 2 ст. 51 Конституції України, в якій зазначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Зокрема ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до домінуючих у суспільстві моральних засад для відносин, що складаються в сім`ї, характерною є турбота про малолітніх, неповнолітніх, інших непрацездатних членів сім`ї, надання їм посильної підтримки й матеріальної допомоги. Батьки забезпечують інтереси дитини в житлі, харчуванні, відпочинку, лікуванні тощо.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 СК України.

Право дитини на утримання від своїх батьків має самостійний характер і не залежить від існування формально закріпленого зв`язку між останніми. Обов`язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Недійсність шлюбу не впливає на обсяг взаємних прав й обов`язків батьків і дитини, що народилася у цьому шлюбі.

Особи, які пов`язані кровним спорідненням, можуть мати сімейні права й обов`язки, не будучи членами однієї сім`ї. Батьки й діти можуть у минулому становити сім`ю або ніколи не бути членами однієї сім`ї. Дитина має право на одержання аліментів від свого батька або матері, які проживають в іншій сім`ї. Хоча такі відносини виникають за межами сім`ї, вони визнаються сімейними.

Обов`язок з утримання дітей покладається законом рівною мірою на обох батьків. У Сімейного кодексу України ідея юридичної рівності учасників сімейних відносин знайшла яскраве втілення в різних аспектах. Зокрема у ньому послідовно провадиться принцип рівності прав й обов`язків матері й батька з утримання дитини.

Сама назва глави 15 Сімейного кодексу України вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Аліменти на утримання дітей стягуються, як правило, з того з батьків, який проживає окремо від дітей. Якщо діти проживають із батьком, позов про стягнення аліментів може бути поданий до матері.

Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Закон не передбачає яких-небудь спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей. Безумовний характер батьківського обов`язку має різні аспекти свого прояву.

Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, чи є батьки працездатними й чиє в них кошти, достатні для надання утримання. З одного боку такий підхід не можна не визнати справедливим. Права дитини мають пріоритету співвідношенні із правами й обов`язками її батьків.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Положення ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» передбачено, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Як убачається з матеріалів заяви, боржник, посилаючись на підставу перегляду судового наказу за нововиявленими обставинами, вказує, на наявність у Договорі про визначення місця проживання дитини та здійснення батьківських прав і виконання обов`язків від 10 квітня 2019 року положень щодо несення поточних витрат на утримання дитини тим із батьків, з ким проживає дитина, з урахуванням вимог встановлених чинним законодавством України.

Згідно з вимогами ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

З огляду на викладене, належних доказів, які б вплинули на юридичну оцінку обставин під час винесення судового наказу 31 березня 2020 р. та які б дали підстави для його скасування, судом не встановлено. Жодна обставина, на яку посилається заявник у своїй заяві, не є нововиявленою обставиною.

Вказані в заяві обставини не мають істотного значення для розгляду заяви про скасування судового наказу, оскільки не містять підстав для відмови у видачі судового наказу, передбачених ст. 165 Цивільного процесуального кодексу України.

Зважаючи на вищезазначені положення законодавства, доводи заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, матеріали справи, суд вважає, що заявником не наведено нововиявлених обставин, які б давали безумовні підстави скасувати судове рішення, а вимоги боржника, на які вона посилається, як на нововиявлені обставини, не відноситься до таких у розумінні ст. 423 Цивільного процесуального кодексу України.

Наведені заявником обставини не звільняють її від обов`язку як матері утримувати дитину, розмір аліментів, присуджений до стягнення, визначений та відповідає вимогам чинного законодавства України, а тому суд приходить висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами слід відмовити, а вищевказаний судовий наказ залишити у силі, що не позбавляє її права звернутися у порядку позовного провадження.

Згідно з ч. 7 ст. 170 Цивільного процесуального кодексу України у разі видачі судового наказу відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Вирішуючи питання про внесення змін до судового наказу від 31 березня 2020 року згідно із вимогами, заявленими стягувачем ОСОБА_2 у заяві щодо нововиявлених обставин, суд приходить наступного.

Згідно із ч. 5 ст. 258 Цивільного процесуального кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, судовий розгляд закінчується постановленням ухвали чи видачею судового наказу.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 162 Цивільного процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

За приписами ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

З огляду на викладене, заява стягувача ОСОБА_2 про внесення змін до судового наказу не підлягає до задоволення, оскільки є такою, що суперечить положенням Цивільного процесуального кодексу України та Сімейного кодексу України в межах розгляду заяви стягувача про видачу судового наказу.

При цьому, з урахуванням вимог ч. 2 ст.191 Сімейного кодексу України заявник не позбавлений права звернутися до суду із позовом про присудження аліментів за минулий час.

Відповідно до ч. 4 ст. 429 Цивільного процесуального кодексу України у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали, постанови за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ч. 2 ст. 51 Конституції України; ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини»; ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 рокурішення Європейського Суду з прав людини від 18.11.2004 у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia), заява № 69529/01, пп. 27-28, та рішення від 06.12.2005 у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v.Moldova № 2), заява № 19960/04, п. 46); 7, 15, 141, 150, 157 СК України; ст.ст. 12, 13, 81, 160, 161, 165, 170, 178, 260, 279, 353, 354, 423, 429 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви боржника ОСОБА_1 , стягувач: ОСОБА_2 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами по справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення аліментів з ОСОБА_1 - відмовити.

У задоволенні заяви стягувача ОСОБА_2 про внесення змін до судового наказу по справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення аліментів з ОСОБА_1 - відмовити.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

У відповідності до п.п. 15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а саме Дніпровський районний суд м. Києва.

Повний текст ухвали суду складено 23 липня 2020 року.

Суддя: