АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року

м. Чернівці

Справа № 718/366/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Литвинюк І.М., Половінкіної Н.Ю.

секретар Вовкун Н.Ю.

позивач ОСОБА_1

відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО»

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14 травня 2020 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Нерушка Т.І.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.

Позивач просила стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» (далі - ПАТ «Страхова компанія «ВУСО») на її користь:

-67 014 гривень у рахунок відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності;

- 3 350 гривень 70 копійок моральної шкоди;

- пеню в сумі 17 691 гривень 42 копійки, інфляційні втрати в сумі 415 гривень 62 копійки та три проценти річних в сумі 1 666 гривень.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 25 жовтня 2018 року у справі №718/2654/18 встановлено, що 16 липня 2018 року ОСОБА_3 приблизно о 16:30 годині, керуючи автомобілем Фольцваген Т-4, н.з. НОМЕР_1 , під час руху дорогою зі сполученням міст Чернівці - Вижниця в селі Зеленів Кіцманського району Чернівецької області втратив пильність, а саме заснув за кермом автомобіля, в результаті чого даний автомобіль на швидкості здійснив з`їзд з проїжджої частини дороги на узбіччя, де відбулося зіткнення з стовбуром дерева.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди позивачу як пасажиру вказаного автомобіля спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закритого скалкового перелому нижньої третини лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків, закритого перелому дистального кінця правої променевої кістки та шиловидного відростка правої ліктьової кістки із незначним зміщенням відламків, забій м`яких тканин обох гомілок, які відносяться до розряду середнього ступеня важкості та які призвели до тривалого розладу здоров`я.

ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, і призначено йому покарання у вигляді двох років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на один рік та на підставі статей 75, 76 КК України звільнено від відбування призначеного основного покарання та покладено відповідні обов`язки.

Цивільно-правова відповідальність завдавача шкоди станом на 16 липня 2018 року була застрахована в ПАТ «Страхова компанія ВУСО».

З 16 липня 2018 року по 1 серпня 2018 року та з 16 жовтня по 2 листопада 2018 року ОСОБА_1 перебувала на лікуванні в обласній клінічній лікарні міста Чернівці.

29 жовтня 2018 року ОСОБА_1 встановлено II групу інвалідності за наслідками отриманої нею 16 липня 2018 року травми.

31 січня 2019 року потерпіла звернулась до відповідача, як до страховика, із заявами про виплату страхового відшкодування, а саме відшкодування витрат на лікування, відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності та відшкодування шкоди, пов`язаної з стійкою втратою працездатності та відшкодування моральної шкоди.

ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» відшкодувало ОСОБА_1 4 177 гривень 42 копійки витрат на лікування, 3 723 гривень шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, 395 гривень 3 копійки моральної шкоди, а також виплачено 361 гривень 66 копійки пені за прострочення виплати страхового відшкодування.

В частині відмови у відшкодуванні позивачу шкоди, заподіяної стійкою втратою працездатності у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, відповідач обґрунтував своє рішення тим, що інвалідність ОСОБА_1 була встановлена в результаті побутової травми.

Позивач вважає таке рішення страховика незаконним у зв`язку з чим просила стягнути на її користь в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної стійкою втратою працездатності, 67 014 гривень.

У зв`язку з ушкодженням здоров`я позивачу також заподіяно моральну шкоду, розмір якої позивач оцінює у 3 350 гривень 70 копійок.

Враховуючи те, що відповідач не відшкодував позивачу шкоду, заподіяну стійкою втратою працездатності та моральну шкоду, строк виплати яких становив до 08 травня 2019 року, починаючи з 09 травня 2019 року по 21 лютого 2020 року відповідач також зобов`язаний сплатити пеню, інфляційні втрати та три проценти річних.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14 травня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що позивач не довів належними та допустимими доказами те, що отримані нею 17 липня 2018 року в результаті дорожньо-транспортної пригоди тілесні ушкодження перебувають у безпосередньому причинному зв`язку із настанням інвалідності.

Відповідач правомірно відмовив у виплаті витрат пов`язаних зі стійкою втратою позивачем працездатності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційний скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позов в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Суд першої інстанції поклав в основу судового рішення неналежний та недопустимий доказ та не врахував доводи позивача, викладені нею у відповіді на відзив на позовну заяву.

Відповідачем без дозволу позивача було використано та поширено конфіденційну інформацію про стан її здоров`я, що свідчить про порушення Закону України «Про інформацію».

Консультативний висновок не є висновком експерта в розумінні статті 102 ЦПК України, а тому не може братися до уваги судом.

Експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Позивачу було встановлено інвалідність за наслідками ушкоджень, отриманих нею у дорожньо-транспортній пригоді 16 липня 2018 року.

Узагальнені доводи та заперечень інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Страхова компанія «ВУСО», в інтересах якого діє Винокуров О.В., просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін.

Відповідач в повному обсязі виконав своє зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК 9067661 від 4 червня 2018 року та правомірно відмовив у виплаті страхового відшкодування витрат пов`язаних із стійкою втратою працездатності.

Обов`язковою умовою для відшкодування страховою компанією шкоди при настанні страхового випадку є встановлення того, що така шкода була завдана в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з консультативним висновком від 6 квітня 2020 року.

Вказаний висновок експерта є письмовим доказом у даній справі.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що 16 липня 2018 року з вини ОСОБА_3 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого скалкового перелому нижньої третини лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків, закритого перелому дистального кінця правої променевої кістки та шиловидного відростка правої ліктьової кістки із незначним зміщенням відламків, забій м`яких тканин обох гомілок, які відносяться до розряду середнього ступеня важкості та призвели до тривалого розладу здоров`я (а.с. 9-10).

Вину ОСОБА_3 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди встановлено вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 25 жовтня 2018 року у справі №718/2654/18, яким його визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України.

4 червня 2018 року між ПАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_4 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК 9067661, за яким застрахованим є транспортний засіб Volkswagen Transporter, номерний знак НОМЕР_1 .

З 16 липня 2018 року по 01 серпня 2018 року ОСОБА_1 перебувала на лікуванні в обласній клінічній лікарні міста Чернівці з приводу множинної травми: закритий перелом скалковий нижньої третини лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків, закритий перелом дистального кінця кісток правого передпліччя, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 11857/752 та довідкою про тимчасову втрату працездатності (а.с.12-13).

Згідно даної виписки ОСОБА_1 знаходилася на лікуванні протягом зазначеного періоду в результаті травми, отриманої в дорожньо-транспортній пригоді 16 липня 2018року.

Після проведеної 19 липня 2018 року операції ОСОБА_1 було виписано з клінічної лікарні на амбулаторне лікування під наглядом травматолога та рекомендовано ходьбу за допомогою милиць, не навантажуючи ліву ногу до 3-х місяців після операції з наступним дозованим навантаженням до 4-х місяців.

З 16 жовтня 2018 року по 2 листопада 2018 року ОСОБА_1 перебувала на лікуванні в обласній клінічній лікарні міста Чернівці з приводу закритого синтезованого перелому нижньої третини лівої стегнової кістки зі зламом металоконструкції та зміщенням уламків, що підтверджується випискою медичної карти стаціонарного хворого № 16982/1087 та довідкою про тимчасову втрату працездатності (а.с.14-15).

Згідно даної виписки ОСОБА_1 знаходилась на лікуванні протягом зазначеного періоду в результаті побутової травми отриманої 14 жовтня 2018року. В графі «Анамнез захворювання» зазначено, що 14 жовтня 2018 року позивач по необережності вдома оступилась та впала на ліву ногу. 16 жовтня 2018 року родичі ОСОБА_1 доставили її на приймальний покій Обласної клінічної лікарні міста Чернівці, звідки вона була госпіталізована для подальшого лікування в ортопедично-травматологічне відділення. В графі «Рекомендовано» та «Лікування» надано рекомендацію проходження МСЕК.

29 жовтня 2018 року ОСОБА_1 встановлено II групу інвалідності (а.с.16).

Згідно наданої ОКМУ «Центр МСЕ» ОТМ медичної документації підставою направлення ОСОБА_1 на МСЕК є продовження лікарняного листка та рекомендація проходження МСЕК у виписці № 16982/1087, яка складена за фактом перелому, який стався 14 жовтня 2018 року в результаті побутової травми. За результатами огляду МСЕК складено акт № 539/1 від 29 жовтня 2018 року, яким позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, причиною якої є загальне захворювання.

Згідно консультативного висновку судового експерта Воробйова ОСОБА_5 від 6 квітня 2020 року вбачається, що основною причиною настання інвалідності у хворої ОСОБА_1 є її повторне травмування 14 жовтня 2018 року (а.с. 55-56)..

ПАТ «Страхова компанія «ВУСО» на користь позивача було виплачено 3 723 гривень витрат, пов`язаних з тимчасовою втратою працездатності, 4 177 гривень 42 копійки витрат на лікування, 395 гривень 03 копійки моральної шкоди, пеню в розмірі 361 гривні 66 копійок. що підтверджується платіжними дорученнями № 14160 від 30 травня 2019 року, № 1763 від 21 січня 2020 року, № 2000 та № 2003 від 22 січня 2020року та листом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 1575/13-12 від 23 січня 2020 року (а.с.31-33, 49 зворот-51).

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Предметом позову у цій справі є вимоги ОСОБА_1 про стягнення із страхової компанії, яка здійснила страхування цивільно-правової відповідальності винної особи, шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності, якої позивач, як потерпіла особа, зазнала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та відшкодування моральної шкоди.

Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

Згідно із положеннями статті 9 Закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування .

Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Відповідно до частини 22.1 статті 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина 23.1 статті 23 Закону).

За змістом положень статті 24 Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Відповідно до пунктів 26.1, 26.2 статті 26 Закону шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить у разі встановлення II групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку

Згідно із статтею 26-1 Закону страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності у зв`язку із недоведеністю ОСОБА_1 причинно-наслідкового зв`язку між травмами отриманими нею в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 16 липня 2018 року та настанням негативних наслідків для позивача у вигляді встановлення їй інвалідності.

Враховуючи те, що позовні вимоги про стягнення пені, інфляційних втрат, трьох процентів річних та відшкодування моральної шкоди є похідними від позовної вимоги про відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності, у задоволенні якої відмовлено, підстав для задоволення таких вимог позивача апеляційним судом не вбачається.

Безпідставним є аргумент апеляційної скарги про те, що консультативний висновок від 6 квітня 2020 року є неналежним та недопустимим доказом у даній справі.

Згідно частини 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом в постанові від 19 червня 2019 року у справі № 522/21127/13-ц консультаційні висновки не є висновками експерта та можуть слугувати лише письмовими доказами, які у разі їх належності та допустимості в сукупності з іншими зібраними в справі доказами підлягають оцінці судом.

Виходячи з наведеного, під час ухвалення оскаржуваного рішення вказаний висновок експерта був правомірно врахований та оцінений судом першої інстанції разом з іншими письмовими доказами у справі за правилами, встановленими статтею 89 ЦПК України.

Також є помилковим аргумент апеляційної скарги щодо недопустимості вказаного консультативного висновку у зв`язку із відсутністю в ньому інформації про те, що експерт був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок у відповідності до положень статті 106 ЦПК України.

Приймаючи до уваги те, що даний консультативний висновок не є висновком експерта в розумінні статті 102 ЦПК України, а судом такий висновок може братися до уваги лише як письмовий доказ, який підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці, попередження експерта у даному випадку про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок не передбачено нормами чинного законодавства.

Також помилковим є твердження апелянта про те, що судом першої інстанції в основу свого рішення було покладено лише вищевказаний консультативний висновок, в той час як із його змісту вбачається здійснення судом всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження також інших наявних у справі доказів. Зокрема судом першої інстанції було взято до уваги відомості, які містяться у висновку обласної консультативної поліклініки №1244 від 26 жовтня 2018 року, згідно якого підставою направлення позивача на МСЕК є продовження лікарняного листка та рекомендація проходження МСЕК у виписці № 16982/1087, яка складена за фактом перелому позивачем 14 жовтня 2018 року лівої стегнової кістки.

Вказаний письмовий доказ підтверджує те, що встановлення позивачу II групи інвалідності відбулося внаслідок отримання нею побутової травми 14 жовтня 2018 року.

В постанові Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 927/986/17 викладено правовий висновок, згідно якого межі відповідного мотивування щодо допустимості висновку експерта від 6 квітня 2020 року, наданого відповідачем у справі, та міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування оцінки доказів, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, яке ґрунтується, у тому числі, й на інших письмових доказах, які містяться в матеріалах справи.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції, обґрунтовано викладеного у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду щодо їх оцінки.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення , яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення слід залишити без змін.

Керуючись статтями 367,368,374,375,381,382 ЦПКУкраїни,суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 14 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 29 липня 2020 року

Головуючий О.О. Одинак

Судді: І.М. Литвинюк

Н.Ю. Половінкіна