1Справа № 335/2459/20 2/335/1331/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Гашук К.В., за участю секретаря судового засідання Якимової О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту енергію в гарячій воді,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту енергію в гарячій воді.

В обґрунтування позову зазначено, що Концерн «МТМ» здійснював та продовжує здійснювати постачання теплової енергії в гарячій воді в нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , загальною площею 73,76 кв.м., власником якого є відповідач ОСОБА_1 .

Зазначене підвальне приміщення знаходиться у житловому будинку та має єдину систему централізованого опалення.

Позивач підготував для відповідача належним чином оформлений проект договору № 102649 «Купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді» та надіслав його на адресу ОСОБА_1 , проте договір між сторонами так і залишається неукладеним.

Не дивлячись на відсутність укладеного між сторонами договору, з метою недопущення порушення прав інших мешканців житлового будинку в частині отримання належних послуг з централізованого опалення, позивачем було відпущено теплову енергію відповідачу, за період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року, та за період з листопада 2018 року по квітень 2019 року на загальну суму 27 391,16 грн.

Однак, відповідач протягом спірного періоду не виконав свої обов`язки по сплаті спожитої теплової енергії, не здійснив жодної оплати за спожиту теплову енергію, у зв`язку з чим у нього утворилась заборгованість за спожиту теплову енергію у розмірі 27 391,16 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 1 667,20 грн., 3% річних за весь період порушення зобов`язання у розмірі 856,88 грн., а також судовий збір у розмір 2 102,00 грн.

Ухвалою суду від 30.03.2020 відкрито провадження у справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням та викликом сторін, а також сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи.

21.04.2020 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 900,00 грн.

У поданому відзиві, відповідач заперечує проти позовних вимог у повному обсязі, вважає їх необґрунтованими, та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами. Вказує, що він є власником 4/5 частин нежитлового приміщення № 34 ( підвалу) АДРЕСА_1 , площею 73,76 кв.м. Однак, користуючись з 2000 року вищевказаним приміщенням, він не отримував послуги з теплопостачання, не укладав договору на постачання теплової енергії з позивачем, не має теплоспоживчі прилади, не розробляв та не погоджував необхідне теплове навантаження, місце приєднання до теплових мереж, параметри теплоносія тощо відповідно до нормативів (Постанови КМУ № 1198 від 03.10.2007 «Про затвердження правил користування теплової енергії), отже не був та не є споживачем теплової енергії.

Окрім того, позивач застосовує для розрахунку КТМ 204 України 244-94, що затверджені 14.12.1994, не враховуючи площу приміщення, не зазначаючи розмір опалюваної площі, фактично розраховуючи тепловтрати від трубопроводів. Разом з тим, з набуттям чинності ДБН В.2.5-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування» введено нові методики для визначення теплового навантаження системи опалення будівлі, які регламентуються ДСТУ Б ЕN 12831 «Системи опалення будівель. Метод визначення проектного теплового навантаження».

Щодо розрахунків, наданих позивачем до позовної заяви, відповідач вважає їх безпідставними, оскільки не доведено надання самих послуг з опалення в спірний період. Крім того, відповідно до вимог Закону України «Про теплопостачання» тариф на теплову енергію для споживача визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії (ч. 13 ст. 20 Закону України «Про теплопостачання»). Тобто на думку відповідача, в тарифі за послуги теплопостачання вже закладені витрати, пов`язані з транспортуванням та постачанням, втрати системи теплопостачання тощо.

Щодо самих актів приймання-передачі теплової енергії, то відповідач вважає їх не належними доказами у справі, оскільки такі не відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Оскільки недоліки в первинних документах, якими позивач доводить вартість своїх послуг, є суттєвими та не дають встановити однозначно зміст господарської операції, та враховуючи принцип «поза розумним сумнівом» не доводять факт надання послуг в заявлених обсягах.

Крім того, відповідно до п. 12 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач сплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку.

Отже, позивач стягуючи з відповідача плату за теплову енергію, на думку останнього, намагається двічі отримати плату за вже відпущену обліковану та сплачену теплову енергію.

Таким чином, на думку ОСОБА_1 , позовні вимоги про стягнення з нього заборгованості за отриману теплову енергію в сумі 27 391,16 грн. є такими, що задоволенню не підлягає. Враховуючи відсутність у нього зобов`язань по сплаті основного боргу, ОСОБА_1 виключає підстави для покладання на нього відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України.

28.05.2020 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якого позивач просив позов задовольнити в повному обсязі. Як зазначив представник позивача, відсутність укладеного між сторонами договору купівлі-продажу теплової енергії, обов`язковість укладання якого лежить і на споживачеві, і на теплопостачальній організації не виключає можливості стягнення з відповідача вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини.

Крім того, внутрішньобудинкова система опалення проектується таким чином, щоб забезпечити нормативну температуру повітря у всіх приміщеннях будинку. Згідно п. 6.3.4. ДБН В.2.5-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування» опалення слід проектувати з урахуванням теплового балансу між тепловтратами та теплонадходженнями, у тому числі теплоти, що регулярно надходить у приміщення від трубопроводів. Теплова енергія подається в житловий будинок через приєднану мережу і розподіляється по всьому будинку по внутрішньобудинковій системі теплопостачання, що складається із стояків, нагрівальних елементів, а також іншого обладнання розташованого на цих мережах. При цьому, відсутність радіаторів не означає відсутність споживання послуг з централізованого опалення, оскільки наявність стояків в приміщенні свідчить про надходження тепла в приміщення. Законодавство, яке регулює відносини пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії, пов`язує обов`язок споживача сплатити вартість теплової енергії за фактом її споживання. Отже, при підрахунку теплоспоживання необхідно враховувати, в тому числі, тепловіддачу в приміщенні від поверхонь прокладених трубопроводів (стояків, підводок до приладів тощо), що знаходяться у приміщенні з приладами обліку або без них. Таким чином, за відсутності опалених приладів, але за наявності стояків, підводок до приладів, споживач повинен сплачувати за фактичне тепло, яке виділяється від зазначених трубопроводів.

Про наявність теплового обладнання в нежитловому приміщенні, що належить відповідачу свідчить акт обстеження від 16.06.2017.

Крім того, позивачем кожного місяця спірного періоду направлялись на адресу відповідача рахунки та акти приймання-передачі теплової енергії, що підтверджується реєстрами відправлення рекомендованих листів. Щодо факту неотримання відповідачем проекту договору та листа № 865/09-03 від 21.05.2018, то 08.06.2018 за вх. № 1525 на адресу позивача надійшов лист в якому ОСОБА_1 повідомив про факт отримання вищезазначеного договору. Таким чином, позивач вважає, що факт теплопостачання в приміщення боржника у спірний період є підтвердженим і не виключає можливості стягнення з відповідача вартості послуг з теплопостачання, оскільки між позивачем та відповідачем склалися фактичні договірні відносини.

25.06.2020 на адресу суду від відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву у яких він посилається на те, що не підписував договір з Концерном «МТМ» оскільки не отримує від нього послуг з теплопостачання. Крім того, позивачем не доведено належними та допустимими доказами обсяг теплоспоживання відповідача.

Представник позивача ОСОБА_2 в останнє судове засідання не з`явився, але надав заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Кузнецова А.С. також в останнє судове засідання не з`явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлялися у встановленому законом порядку.

16.07.2020 представник відповідача - адвокат Кузнецова А.С. подала до суду заяву, в якій просить провести розгляд справи у її відсутність та відсутність відповідача. У вказаній заяві представник відповідача також просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд доходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

У відповідності зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 29.04.2016, ОСОБА_1 на праві власності належить 4/5 частин нежитлового приміщення АДРЕСА_4 , загальною площею 92,2 кв.м.

Листом №165/09-3 від 21.05.2018 філія Концерну «МТМ» Дніпровського району повідомила ОСОБА_1 про необхідність укладення договору купівлі-продажу теплової енергії та направила на адресу відповідача договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді №102649 від 21.05.2018 з додатком №1 «Умови припинення постачання теплової енергії» та додатком №2 «Тарифи на теплову енергію».

Листом від 07.06.2018, який було отримано філією Концерну «МТМ» Дніпровського району 08.06.2018, ОСОБА_1 повідомив філію Концерну «МТМ» Дніпровського району про те, що отримав від нього договір купівлі-продажу теплової енергії, проте оскільки він послуги з опалення не замовляв, належне йому нежитлове приміщення не під`єднане до теплової мережі, тепловикористовуючої установки та приладів обліку не має, а тому він не є споживачем послуг по теплопостачанню та постачання ГВС не потребує.

Договір купівлі-продажу теплової енергії і договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води між сторонами не укладалися.

16.06.2017 посадовими особами Концерну складено акт обстеження приміщення АДРЕСА_1 , яким встановлено: призначення приміщення - вільне приміщення; розташування - підвал чотирьохповерхового житлового будинку; система опалення - загальна з житловим будинком; система опалення житлового будинку - двотрубна з нижнім розведенням. За результатами проведення обстеження встановлено також наявність теплового обладнання:

приміщення 1 - трубопровід біля підлоги: Дн 60 L=6,7м*2 (Т1, Т2 сталь неізольована), домові стояки: Дн 27 L=1,6м*2 (Т2 сталь неізольована);

приміщення 2 - трубопровід біля підлоги: Дн 60 L=4,9м*2 (Т1, Т2 сталь неізольована), домові стояки: Дн 27 L=1,5м*2 (Т1, Т2 сталь неізольована);

приміщення 3 - трубопровід біля підлоги: Дн 60 L=8,1м*2 (Т1, Т2 сталь неізольована), Дн 76 L=1,0м*2 (Т1, Т2 сталь неізольована), домові стояки: Дн 27 L=1,5м*2 (Т1 сталь неізольована).

Відповідно до розрахунку теплового навантаження на опалення об`єкту, який належить відповідачу, від 09.10.2017 №4496/09, розрахунок теплоспоживання зроблено на підставі технічного огляду приміщення по фактично встановленої поверхні нагріву опалювальних приладів та акту обстеження від 19.01.2016.

Для проведення розрахунку було взято дані відповідно до яких теплове обладнання системи опалення має наступні показники:

приміщення 1 - горизонтальний трубопровід Ду 50 Т1 сталь неізольована біля підлоги L=6,7м, горизонтальний трубопровід Ду 50 Т2 сталь неізольована біля підлоги L=6,7м, стояк Ду 20 Т2 сталь неізольована L=3,2м;

приміщення 2 - горизонтальний трубопровід Ду 50 Т1 сталь неізольована біля підлоги L=4,9м,м стояк Ду 20 Т1 сталь неізольована L=1,5м, горизонтальний трубопровід Ду 50 Т2 сталь неізольована біля підлоги L=4,9м, стояк Ду 20 Т2 сталь неізольована L=1,5м;

приміщення 3 - горизонтальний трубопровід Ду 70 Т1 сталь неізольована біля підлоги L=1,0м, горизонтальний трубопровід Ду 50 Т1 сталь неізольована біля підлоги L=8,1м, стояк Ду 20 Т1 сталь неізольована L=3,0м; горизонтальний трубопровід Ду 50 Т2 сталь неізольована біля підлоги L=8,1м.

Згідно зазначеного розрахунку надходження тепла від неізольованих трубопроводів становить 6 402 ккал/год.

Факт неукладення договору купівлі-продажу теплової енергії між ОСОБА_1 та Концерном «МТМ» сам по собі не свідчить про те, що Концерн «МТМ» не надавав послуги з постачання теплової енергії у нежитлове приміщення АДРЕСА_1 , частина якого належить на праві власності ОСОБА_1 .

Сума заборгованості відповідача визначена позивачем за період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року та з листопада 2018 року по квітень 2019 року, виходячи з величини теплового навантаження 6 402 ккал/год. на загальну суму 27 391 грн. 16 коп. У зв`язку з простроченням виконання відповідачем грошового зобов`язання позивач нарахував до стягнення з відповідача інфляційні втрати в сумі 1 667,20 грн. за період з жовтня 2017 року по квітень 2019 року та три проценти річних в сумі 856,88 грн. за період з 20.11.2017 по 23.08.2019.

Відповідач не заперечує проти того, що позивачем здійснювалось постачання теплової енергії до житлового будинку за вищевказаною адресою у спірний період, однак зазначає про те, що у належному йому приміщенні-підвалі відсутні будь-які теплоспоживчі прилади, які підключені до загальної системи опалення будинку, частина якої проходить по спірному приміщенню, що, на його думку, є підтвердженням відсутності такого підключення, а відтак і отримання теплової енергії.

Правові відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною або юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, регулюються, зокрема Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005, Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №1198 від 03.10.2007, та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють відносини у цій сфері.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про теплопостачання» теплова енергія - товарна продукція, що виробляється на об`єктах сфери теплопостачання для опалення, підігріву питної води, інших господарських і технологічних потреб споживачів, призначена для купівлі-продажу;

постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов`язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору;

споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору;

теплопостачальна організація - суб`єкт господарської діяльності з постачання споживачам теплової енергії;

місцева (розподільча) теплова мережа - сукупність енергетичних установок, обладнання і трубопроводів, яка забезпечує транспортування теплоносія від джерела теплової енергії, центрального теплового пункту або магістральної теплової мережі до теплового вводу споживача.

Згідно зі ст. 4 названого Закону проектування, будівництво, реконструкція, ремонт, експлуатація об`єктів теплопостачання, виробництво, постачання теплової енергії регламентуються нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для виконання всіма суб`єктами відносин у сфері теплопостачання.

Частинами 4, 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що теплогенеруюча організація має право постачати вироблену теплову енергію безпосередньо споживачу згідно з договором купівлі-продажу теплової енергії. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Статтею 25 цього ж Закону встановлено обов`язок споживача по своєчасному укладенню договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Відповідно до п. 4 Правил користування тепловою енергією, користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії між споживачем і теплопостачальною організацією.

З аналізу положень зазначених вище Правил, зокрема, пункту 44, вбачається, що термін споживач застосовується в значно ширшому значенні, оскільки він також розповсюджується і на осіб, які використовують теплову енергію без укладення договору на теплопостачання.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 2 ст. 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.04.2018 у справі №904/2238/17 та від 16.10.2018 у справі №904/7377/17.

Теплопостачання - це особливий вид комунальної послуги. Система теплопостачання для здійснення покладених на неї завдань виконується з окремих технологічно пов`язаних частин, що складають систему централізованого постачання, включає сукупність взаємопов`язаних джерел теплової енергії (технічних елементів і пристроїв), призначених для передачі у приміщення необхідної кількості тепла та підтримання в них заданої температури повітряного середовища. Теплова енергія передається в опалювальні приміщення за рахунок теплопровідності, випромінювання в конвекції, і поширюється не тільки від радіаторів, але й від інших елементів системи опалення (трубопроводи, стояки, підводки тощо).

Внутрішньобудинкова система опалення проектується таким чином, щоб забезпечити нормативну температуру повітря у всіх приміщеннях будинку. Згідно з пунктом 6.3.4. ДБН В.2.5-67:2013 «Опалення, вентиляція та кондиціонування», опалення слід проектувати з урахуванням теплового балансу між тепловтратами та теплонадходженнями, у тому числі теплоти, що регулярно надходить у приміщення від трубопроводів. Теплова енергія подається в житловий будинок через приєднану мережу і розподіляється по всьому будинку по внутрішньобудинковій системі теплопостачання, що складається із стояків, нагрівальних елементів, а також іншого обладнання розташованого на цих мережах. При цьому, відсутність радіаторів не означає відсутність споживання послуг з централізованого опалення, оскільки наявність стояків в приміщенні свідчить про надходження тепла в приміщення.

Законодавство, яке регулює відносини, пов`язані з виробництвом, транспортуванням, постачанням та використанням теплової енергії, пов`язує обов`язок споживача сплатити вартість теплової енергії з фактом її споживання.

Отже, при підрахунку теплоспоживання необхідно враховувати, в тому числі, тепловиділення в приміщенні від поверхонь прокладених трубопроводів (стояків, підводок до приладів тощо), що знаходяться у приміщенні з приладами обліку або без них. Таким чином, якщо навіть у приміщенні відсутні опалювальні прилади, але є стояки, підводки до приладів, споживач повинен сплачувати за фактичне тепло, яке виділяється від зазначених трубопроводів.

В той же час, для стягнення заборгованості за поставлену позивачем та фактично спожиту відповідачем теплову енергію, доказуванню підлягає факт поставки/споживання такої теплової енергії, обсяг спожитої теплової енергії та її вартість.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 23 Правил користування тепловою енергією, розрахунки за спожиту теплову енергію здійснюються на межі продажу, яка є межею балансової належності (відповідальності), відповідно до договору на підставі показів вузла обліку згідно з діючими тарифами (цінами), затвердженими в установленому порядку. У споживачів, що не мають приладів комерційного обліку, обсяг фактично спожитої теплової енергії розраховується відповідно до теплового навантаження, визначеного у договорі, з урахуванням середньомісячної фактичної температури теплоносія в теплових мережах теплопостачальної організації, середньомісячної температури зовнішнього повітря та кількості годин (діб) роботи тепловикористального обладнання в розрахунковому періоді.

Як зазначалося вище, у зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу теплової енергії відповідачем не укладено, позивач виконав нарахування плати за спожиту теплову енергію на підставі розрахунку теплового навантаження на опалення за період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року та з листопада 2018 року по квітень 2019 року на загальну суму 27 391,16 грн., виходячи з величини теплового навантаження 6 402 ккал/год.

Згідно зі ст. ст. 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У даній справі суд доходить до висновку про те, що позивачем надавалися відповідачу послуги з теплопостачання, проте, не доведено належними та допустимими докази споживання відповідачем теплової енергії на суму 27 391,16 грн. виходячи з наступного.

Так, як вбачається з наданого позивачем розрахунку теплового навантаження на опалення об`єкту, який належить відповідачу, від 09.10.2017 №4496/09, розрахунок теплоспоживання зроблено на підставі технічного огляду приміщення по фактично встановленої поверхні нагріву опалювальних приладів та акту обстеження від 19.01.2016, проте, зазначений акт в матеріалах справи відсутній, вказаний акт обстеження до матеріалів справи позивачем не долучений і, як зазначав представник позивача у судовому засіданні, акт обстеження від 19.01.2016 взагалі відсутній, а в розрахунку теплового навантаження такий акт вказано помилково, оскільки теплоспоживання розраховано на підставі акту обстеження від 16.06.2017, який долучено до матеріалів справи.

Проте, як убачається із акту обстеження приміщення АДРЕСА_1 від 16.06.2017, діаметр трубопроводу та стояку, який було взято для проведення розрахунку теплового навантаження на опалення об`єкту відповідача від 09.10.2017 №4496/09, відрізняється.

Так, відповідно до акту обстеження від 16.06.2017 у приміщенні 1 - діаметр горизонтального трубопроводу становить 60, а у розрахунку теплового навантаження на опалення об`єкту від 09.10.2017 №4496/09 діаметр становить 50, діаметр стояка 27 та 20 відповідно; у приміщенні 2 - відповідно до акту обстеження від 16.06.2017 діаметр горизонтального трубопроводу становить 60, а у розрахунку теплового навантаження на опалення об`єкту від 09.10.2017 №4496/09 діаметр становить 50, діаметр стояка 27 та 20 відповідно; у приміщенні 3 - відповідно до акту обстеження від 16.06.2017 діаметр горизонтального трубопроводу становить 60 та 76, а у розрахунку теплового навантаження на опалення об`єкту від 09.10.2017 №4496/09 діаметр становить 70 та 50, діаметр стояка 27 та 20 відповідно.

Крім того, як убачається з наданого позивачем розрахунку теплового навантаження на опалення об`єкту, який належить відповідачу, від 09.10.2017 №4496/09, розрахунок зроблено виходячи з величини теплового навантаження 6 402 ккал/год, разом з тим, у даному розрахунку міститься примітка, у якій зазначено, що розрахунок виконано для розрахункової температури зовнішнього повітря і підлягає уточненню для кожного місяця по фактичній температурі зовнішнього повітря.

Крім того, суд звертає увагу на те, що відповідач є власником лише 4/5 частин нежитлового приміщення АДРЕСА_4 , загальною площею 92,2 кв.м., а при проведенні нарахувань за теплопостачання взагалі не було зазначено, за опалення якої площі відповідачу було проведено нарахування, тобто неможливо встановити на яку саме площу, частину приміщення, було зроблено розрахунок позивачем.

З урахуванням зазначеного, суд доходить до висновку про те, що наданий позивачем розрахунок від 09.10.2017 №4496/09 теплового навантаження на опалення приміщення АДРЕСА_5 частин якого належить відповідачу, не може бути взятий за основу для проведення нарахувань за спожиту відповідачем теплову енергію, а тому у задоволені позову слід відмовити у зв`язку з недоведеністю належними та допустимими доказами кількості наданих послуг та розміру заборгованості.

Враховуючи те, що у задоволенні позову про стягнення основної суми боргу відмовлено в повному обсязі, то і відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення інфляційний втрат та 3% річних, які є видами цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до Глави 8 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Зважаючи на те, що в задоволенні позову відмовлено, витрати на судовий збір суд покладає на позивача.

Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4, 5, 6 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом встановлено, що 15 квітня 2020 року ОСОБА_1 уклав договір про надання правової (правничої) допомоги з адвокатом Кузнецовою А.С.

Відповідно до актів приймання-передачі наданих послуг №1/29/05/20 від 29.05.2020, №2/09/06/20 від 09.06.2020, № 3/02/07/20 від 02.07.2020, які містять детальний опис наданих послуг, ОСОБА_1 було надано правничу допомогу на суму 2 500,00 грн., 700 грн. та 1 200 грн. відповідно.

Таким чином, загальний розмір наданої відповідачу правничої допомоги становить 4 400,00 грн.

Вказані грошові кошти були сплачені відповідачем відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру №2 від 09.06.2020 у сумі 3 200 грн. та квитанції до прибуткового касового ордеру № 10 від 15.07.2020 у сумі 1 200 грн.

Враховуючи те, що суду надані належні документи на підтвердження розміру витрат, які поніс відповідач у зв`язку із наданням йому правової допомоги, і позивач відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України не оспорював співмірність понесених відповідачем витрат, суд вважає, що вони підлягають стягненню із позивача на користь відповідача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76, 77, 81, 133, 137, 141, 263-265, 272, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволені позову Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту енергію в гарячій воді - відмовити.

Стягнути з Концерну «Міські теплові мережі» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 4 400,00 (чотири тисячі чотириста) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повні відомості про сторін:

Позивач: Концерн «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 137, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_6 .

Суддя К.В. Гашук