справа № 361/2709/19 головуючий у суді І інстанції Петришин Н.М.
провадження № 22-ц/824/5616/2020 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лівінського С.В., Нежури В.А.,
з участю секретаряМариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Діамант плюс» на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2020 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до житлово-будівельного кооперативу «Діамант», обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Діамант-плюс», треті особи: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Будстандартінжинірінг» про визнання права на пай,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до житлово-будівельного кооперативу «Діамант», обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Діамант-плюс», треті особи: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Будстандартінжинірінг» про визнання права на пай.

03 лютого 2020 року до Броварського міськрайонного суду Київської області надійшла заява позивача про забезпечення вищевказаного позову, шляхом заборони Житлово-будівельному кооперативу «Діамант» та Обслуговуючому кооперативу Житлово-будівельний кооператив «Діамант Плюс» передавати (відчужувати) третім особам майнові права на об`єкт будівництва двокімнатну квартиру, будівельний номер 111 загальною проектною площею 62,89 кв.м. (згідно даних технічного паспорту станом на момент звернення до суду 62,87 кв.м.) на п`ятнадцятому поверсі у дев`ятій секції об`єкту будівництво на земельній ділянці з кадастровим номером :00:063:0982 за адресою: АДРЕСА_1 ).

Заява обґрунтована тим, що 01 лютого 2018 року між ним, ЖБК ДІАМАНТ та ОСОБА_2 досягнуто згоди щодо переведення на позивача усіх прав та обов`язків за договором № 9/111 від 11.08.2017 року пайової участі в будівництві (далі договір №9/111), шляхом укладення Додатку № 1 до Договору № 9/111 про вихід з членів кооперативу та передачу майнових прав на визначене в договорі про сплату пайових внесків до ЖБК «ДІАМАНТ» № 9/111 від 11 серпня 2017 року приміщення на користь третьої особи. За умовами Договору № 9/111 та Додатку № 1 після сплати повної вартості квартири, позивач мав отримати її у власність не пізніше четвертого кварталу 2017 року. На виконання умов цього договору ЖБК Діамант сплачено повну вартість квартири в розмірі 723 235 грн. 00 коп., про що ОСОБА_2 видано довідку та квитанцію до прибуткового касового ордеру. Однак, ЖБК Діамант умов цього договору не виконав, профінансований об`єкт в експлуатацію не ввів, умисно вводить позивача в оману щодо строків передачі квартири у власність. Невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2020 року заяву про забезпечення позову задоволено. Заборонено Житлово-будівельному кооперативу «Діамант» та Обслуговуючому кооперативу Житлово-будівельний кооператив «Діамант Плюс» передавати (відчужувати) третім особам майнові права на об`єкт будівництва двокімнатну квартиру, будівельний номер 111 загальною проектною площею 62,89 кв.м. (згідно даних технічного паспорту станом на момент звернення до суду 62,87 кв.м.) на п`ятнадцятому поверсі у дев`ятій секції об`єкту будівництво на земельній ділянці з кадастровим номером :00:063:0982 за адресою: АДРЕСА_1 ).

Не погоджуючись з ухвалою, відповідач, Обслуговуючий кооператив «Житлово-будівельний кооператив «Діамант плюс» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою у задоволенні заяви відмовити.

При цьому, апелянт посилається на те, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою, її доводи не свідчать про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому, вона не мітить пропозиції щодо зустрічного забезпечення, а застосований судом захід не є співмірним із заявленими вимогами.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзиву до суду не надходило.

Представник апелянта в судовому засіданні просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду скасувати і відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, беручи до уваги те, що між сторонами реально існує спір і відповідачі позовні вимоги не визнають, через це необхідно вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження вищевказаного спірного майна. Даний захист забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав, або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся чи має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, постановляючи ухвалу з цього приводу, суд першої інстанції, на переконання апеляційного суду, повністю дотримався вимог ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України та положень постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову".

При цьому, суд першої інстанції, врахувавши можливість реальної загрози невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, відповідність виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам, правильно прийшов до висновку про обґрунтованість заявленого клопотання, оскільки між сторонами дійсно існує спір, який перебуває на розгляді у суді, а майнові права, щодо яких було встановлено заборону на вчинення певних дій може бути відчужено, оскільки майнове право на квартиру має кооператив, який не визнає право позивача на майнові права у вигляді квартири, а зазначає, що можливо позивач і має право на майнові права, але у вигляді грошових коштів.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта про те, що позивачем не надано доказів на існування реальної загрози невиконання рішення суду, оскільки вказане спростовується матеріалами справи.

Посилання відповідача на практику Верховного Суду в інших справах, на думку колегії суддів, не виключає можливість накладення арешту на спірне майно, так як вказані судові рішення стосуються відмінних правовідносин і відповідно, встановлених обставин та не можуть бути застосовані у даному випадку.

Крім того, вказаний вид забезпечення не перешкоджає господарській діяльності юридичної особи, та є співмірним із предметом спору.

Що ж стосується доводів апелянта стосовно не застосування зустрічного забезпечення судом, то вони також колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки зустрічне забезпечення є правом, а не обов`язком суду. Відповідачем не наведено, а колегіє суддів не встановлено обов`язкових підстав для його застосування.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального права при її постановленні, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і спростовуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Діамант плюс» залишити без задоволення.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.В. Лівінський

В.А. Нежура