Провадження №2/523/3455/20
"31" липня 2020 р. м.Одеса
Суворовський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді - Аліна С.С.
при секретарі - Вовкович І.В.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору аванса та про стягнення грошової суми, -
В провадженні Суворовського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору аванса, та про стягнення грошової суми. Позивач просить суд розірвати, укладений 25 березня 2018 року між, ОСОБА_1 з одного боку, та ОСОБА_2 з іншого боку, договір про забезпечення попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна - передачі авансу, у розмірі 1350 000 доларів США, також просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аванс у розмірі 36 544 500 ( тридцять шість мільйонів п`ятсот сорок чотири п`ятсот ) гривен.
Позивач ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що 25 березня 2018 року, між ним з одного боку, та ОСОБА_2 з іншого боку, було укладено договір про забезпечення попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна - передачі авансу.
В цей же день ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , було виконані свої обов`язки у відповідності до укладеного договору, та передані відповідачці ОСОБА_2 у якості авансу, за попереднім договором купівлі-продажу, кошти у сумі 1 350 000 (один мільйон триста п`ятдесят тисяч) доларів США, а відповідачкою ОСОБА_2 прийнято в якості авансу кошти у сумі 1 350 000 (один мільйон триста п`ятдесят тисяч) доларів США.
Відповідно до вказаного договору відповідачка ОСОБА_2 зобов`язувалася в майбутньому передати позивачу ОСОБА_1 належне їй на праві особистої приватної власності наступне нерухоме майно:
-1/2 частину комплексу котеджів, що в цілому складаються з літ. А, загальною площею 993,1 кв.м., літ. Б, загальною площею 1353 кв.м., що знаходяться на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 .
Передача ОСОБА_1 у власність 1/2 частини вищевказаної земельної ділянки та комплексу котеджів, у відповідності до умов договору повинно було відбутися не пізніше 15 днів з моменту скасування арешту та обмежень з даного майна, скасування арештів та обмежень для вільного пересування ОСОБА_2 на території України.
У відповідності до умов договору у випадку відмови від оформлення 1/2 частини власності на нерухоме майно за вищевказаною адресою, а рівно ухилення від оформлення, відповідачка ОСОБА_2 зобов`язувалася повернути отриману суму у подвійному розмірі у сумі 2 700 000 (два мільйона сімсот тисяч) доларів США.
Вказані зобов`язання були оформлені письмово власноруч складеним відповідачкою ОСОБА_2 документом, який був підписаний сторонами договору: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 13 квітня 2016 року, по цивільній справі № 469/863/15-ц, за позовом прокурора Березанського району Миколаївської області в інтересах держави до Березанської районної державної адміністрації, Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , про визнання незаконними та скасування розпорядження та рішення, визнання недійсним договорів купівлі-продажу нерухомого майна, державного акту на право власності, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнано незаконним та скасовано розпорядження Березанскої районної адміністрації Миколаївської області № 269 від 07 квітня 2006 р., визнано недійсним договір купівлі-продажу земельній ділянці за вищевказаною адресою від 07 квітня 2006 р. укладений Березанскої районної адміністрації Миколаївської області з ОСОБА_3 , недійсним виданий державний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку, та договір купівлі-продажу комплекс котеджів на 25 та 34 номери, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , визнані недійсними та скасовані інші акти органу місцевого самоврядування та свідоцтва про право власності. Вказане рішення суду набуло законної сили.

Земельна ділянка знаходиться у комунальній власності Березанської районної адміністрації Миколаївської області, а комплекс котеджі, що в цілому складаються з літ. А, загальною площею 993,1 кв.м., літ. Б, загальною площею 1353 кв.м., є самочинним будівництвом. У зв`язку із істотною зміною обставин, скасування підстав права власності ОСОБА_2 на вищевказані об`єкти нерухомого майна, вона позбавлена можливості провести відчуження вказаних об`єктів нерухомого майна, на що вона мабуть розраховувала при укладенні договору передачі авансу.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що укладений договір передачі авансу повинен бути розірваний, а з відповідачки ОСОБА_2 на його користь підлягає стягненню сума, яка була передана у якості авансу. Дані обставини стали підставою звернення до суду.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином. Надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, розгляд справи провести за його відсутності (а.с.47).

Відповідачка ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином, про що в матеріалах справи є належні докази. До суду повернулася кур`єрська накладна № R111628 з помітною кур`єра, про те що ОСОБА_4 відмовилася від отримання поштової кореспонденції (а.с.44,45,46). Відповідно до п. 9 ст.130 ЦПК України, у разі відмови адресата одержати судову повістку особа, яка її доставляє, робить відповідну помітку на повістці і повертає її до суду. Особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою належним чином.

Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-281 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, про те що позовні вимоги є обґрунтованими та доказаними, тому підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено про те, що 25 березня 2018 року між ОСОБА_1 , з одного боку та ОСОБА_2 , з іншого боку, укладено договір про забезпечення попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна - передачі авансу у розмірі 1350 000 доларів США ( що складає у розмірі 36 544 500 гривен), ( арк.сп.21- обр.);

Із тексту вищевказаного договору вбачається про те, що ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Суворовським РВ в м. Одеса ГУМВД України в Одеській області від 19.10.2012р., яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) підтверджує отримання нею грошових коштів, в якості авансу у розмірі 1 350 000 доларів США, від ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 , паспорт серії НОМЕР_4 , виданий 02.08.1996 р., Жовтневим РВ УМВД України в Одеській області), що за згодою між ними складає 50% вартості раніше належного їй майна:

1.Земельна ділянка, площею 3,84 га, під кадастровим номером :09:000:0330, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

2.Котеджі, розташовані на вказаній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , що в складаються з літ. «А», площею 993,1 кв.м., і літ. «Б», площею 1353 кв.м.

Зобов`язується оформити Ѕ частини права власності на дану земельну ділянку і розташовані на ній котеджі на ОСОБА_1 , не пізніше 15 днів з моменту зняття всіх арештів та обмежень з вищевказаного майна, зняття всіх арештів та обмежень з ОСОБА_2 для її вільного переміщення по Україні, а також після письмового повідомлення на її електронну адресу про зняття всіх вищевказаних обмежень та арештів. Ел. Адреса ІНФОРМАЦІЯ_4

Якщо ОСОБА_2 буде повернута частина майна зобов`язується оформити Ѕ частини права власності в частині повернутого майна.

У разі відмовити від оформлення 50% власності даного майна на ОСОБА_1 , а рівно ухилення від його переоформлення, ОСОБА_2 зобов`язується повернути отриману суму у подвійному розмірі у сумі 2 700 000 (два мільйона сімсот тисяч) доларів США, або переходить 100% даного майна у власність ОСОБА_1 .

Якщо дана земельна ділянка і котеджі ОСОБА_2 не повернуться, дана сума авансу поверненню не підлягає, а нерухомість ОСОБА_1 не переходить.

Даний документ написаний 25.03.2018 року у присутності громадянина ОСОБА_5 ( арк.сп.21- обр.);

Вказані зобов`язання були оформлені письмово власноруч складеною відповідачкою ОСОБА_2 письмовою розпискою від 25.03.2018р., яка була підписана сторонами договору: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а також свідком ОСОБА_5 .

Із матеріалів справи вбачається про те, що рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 13 квітня 2016 року позов прокурора Березанського району Миколаївської області в інтересах держави до Березанської районної державної адміністрації, Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , про визнання незаконними та скасування розпорядження та рішення, визнання недійсним договорів купівлі-продажу нерухомого майна, державного акту на право власності, свідоцтва про право власності на нерухоме майно - задоволено.

Суд визнав незаконним та скасував розпорядження Березанскої районної адміністрації Миколаївської області № 269 від 07 квітня 2006 р.,

Визнав незаконним та скасував розпорядження Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області № 269 від 07 квітня 2006 року.

Визнав недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 07 квітня 2006 року, укладений Березанською районною державною адміністрацією Миколаївської області та ПП ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Миколаївської області Мартинюк О.Б. та зареєстрований у реєстрі за № 531.

Визнав недійсним державний акт серії ЯГ № 601499 від 26 квітня 2007 року на право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку кадастровий номер :09:000:0330.

Визнав незаконним та скасував рішення виконавчого комітету Коблівської сільської ради № 39 від 11.05.2011 року в частині визнання права власності за ОСОБА_3 на котеджі на НОМЕР_5 та НОМЕР_6 номери за адресою : АДРЕСА_2 .

Визнав недійсним та скасував свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 25.05.2011 року, яке підтверджує право власності ОСОБА_3 на нерухоме майно - котеджі на НОМЕР_5 та НОМЕР_6 номери за адресою : АДРЕСА_2 .

Визнав недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна від 19 липня 2011 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу Мартинюк О.Б. та зареєстрований у реєстрі за № 1293.

Стягнув з Березанської районної державної адміністрації Миколаївської області, Коблівської сільської ради Березанського району Миколаївської області, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн. з кожного.Рішення Березанського районного суду Миколаївської області від 13 квітня 2016 року набуло законної чинності, (арк.сп.16-20);

Відповідно до ст. 635 ЦК України: попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов`язання, є нікчемним.

Відповідно до ст. 615 ЦК України уразі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ст. 627 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно вимог ч. 2,3 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору У повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до ч.2 ст. 533 ЦК України, якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до положень частини 2 статті 192 ЦК іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок та правила використання іноземної валюти на території України на сьогодні встановлені Декретом від 19 лютого 1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет № 15-93), Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України (затверджено постановою Правління Національного банку України (далі НБУ) від 30 травня 2007 р. № 200; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 червня 2007 р. за № 656/13923), Положенням про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України (затверджено постановою Правління НБУ від 29 грудня 2000 р. № 520; зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21 лютого 2001 р. за № 152/5343) та іншими документами.

Згідно зі статтею 524 ЦК зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, згідно з частинами 1 та 2 статті 533 ЦК грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суд дійшов висновку про стягнення грошової суми в іноземній валюті із зазначенням в резолютивній частині рішення розміру суми, що підлягає стягненню у іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу.

Відповідно до письмової довідки від 31.07.2020 року про курс валют НБУ по відношенню до долара США, курс гривні склав у розмірі 2 769 гривен, за 100 доларів США. Таким чином, сума заборгованості відповідачки ОСОБА_6 складає у розмірі 36 544 500 грн.

Судом встановлено, про те, що в порушення зазначених норм закону відповідачка ОСОБА_2 на час розгляду справи добровільно не повернула позивачу ОСОБА_1 безпідставно набуті нею грошові кошти. Враховуючи те, що зобов`язання між позивачем і відповідачком за попереднім договором на день розгляду справи є невиконаним через винну поведінку відповідачки, суд вважає, про те, що грошові кошти в сумі 1350 000 доларів США, сплачені позивачем на користь відповідачки в якості авансу за попереднім договором, є такими, що набуті без достатньої правової підстави, а тому підлягають поверненню позивачу.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення ч.1 ст.1046 ЦК України, а також ч.1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Такі висновки про можливість ухвалення судом рішення, про стягнення боргу в іноземній валюті, містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 14-134цс18, також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі №373/2054/16-ц.

Згідно з ч. 1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч.1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору аванса та про стягнення грошової суми підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З відповідачки ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 11350 грн., сплачений позивачем ОСОБА_1 при подачі позову, що підтверджується квитанціями (а.с. 31,32,33).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,11,79-81,137,141, 209,212- 215, 263-265,280-282 ЦПК України, ст.ст.614, 615, 651, 652, 1046 ЦК України, суд-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору аванса та про стягнення грошової суми - задовольнити.

Договір про забезпечення попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна - передачі авансу, укладений 25 березня 2018 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) аванс у сумі 36 544 500 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) судовий збір у сумі 11350 грн.

Копію заочного рішення направити сторонам по справі.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м. Одеси, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи, але не раніше закінчення терміну оголошеного в Україні карантину.

Повне рішення суду складено та підписано суддею 06.08.2020 року.

Суддя: Аліна С.С.