ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

14 липня 2020 року

м. Харків

Справа № 619/2994/15

Провадження № 22-ц/818/2564/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Хорошевського О.М.,

Суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря Пузікової Ю.С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Черкасько-Лозівська сільська рада Дергачіського району Харківської області,

третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 27 січня 2020 року постановлене суддею Жорняк О.М.

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачіського району Харківської області, третя особа: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області про визнання недійсним і скасування рішення, визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку, припинення права власності на земельну ділянку, зобов`язання не чинити перешкоди у встановленні паркану,

в с т а н о в и в :

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить: визнати незаконним і скасувати рішення Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області про затвердження технічної документації та надання дозволу на складання Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсним Державний акт № ХР-10-00-0569-74 про право приватної власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; припинити право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_4 не чинити йому перешкоди у встановленні паркану по межі з належною відповідачам земельною ділянкою, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

В обгрунтування позову посилається на те, що згідно з рішенням виконавчого комітету Черкасько-Лозівської сільської ради народних депутатів Дергачівського району Харківської області №540 від 11.08.1992 року, йому була виділена в довічне спадкоємне володіння земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарчих споруд в селі АДРЕСА_2 , загальною площею 1200 квадратних метрів. Відповідно до акта від 30.09.1992 проведено відвід в натурі земельної ділянки площею 1200 кв.м. та земельну ділянку разом із закріпленими геотехнічними знаками було передано йому. Враховуючи ці дві обставини, відповідно до ст. 17, 22 ЗК України 1990 року та ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», він набув право власності на вказану земельну ділянку та відповідно до п. 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року, є її власником на теперішній час (позиція Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі №6-41736св14). Вказана земельна ділянка ним до теперішнього часу не забудована.

У 2007 році він звернувся до Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, Дергачівського районного відділу земельних ресурсів, землевпорядної організації ДП «Набат-Земля» з заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації з землеустрою для оформлення його права власності на земельну ділянку.

Рішенням Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 10.08.2007, йому був наданий дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою по встановленню меж земельної ділянки в натурі та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку.

Актом від 14.11.2007, були погоджені та закріплені межі земельної ділянки з суміжними землекористувачами: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , Черкасько-Лозівською сільською радою.

Згідно з записом в Книзі реєстрації кадастрових номерів за №3617-6 від 5.12.2007, земельній ділянці присвоєний кадастровий номер 000001888, площа земельної ділянки - 0,1191 га, що відображено на публічній кадастровій карті.

Згідно з висновком Дергачівського районного відділу земельних ресурсів від 19.12.2007 та висновком Відділу містобудування та архітектури Дергачівської районної державної адміністрації від 26.02.2008, було погоджено документацію по встановленню в натурі меж земельної ділянки і оформлення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку. Однак зареєструвати своє право власності на земельну ділянку не зміг, так як виявилось, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які були користувачами суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_1 , без погодження з ним меж своєї земельної ділянки, незаконним шляхом узгодили межі своєї земельної ділянки, отримали кадастровий номер та зареєстрували на неї своє право власності. При цьому земельна ділянка АДРЕСА_1 частково перетинається з його земельною АДРЕСА_3 , за рахунок чого відбулось зменшення ширини його земельної ділянки, приблизно на 5,8 метрів вздовж вулиці Сонячної. Вказаний факт унеможливлює на теперішній час реєстрацію його права власності на належну йому земельну ділянку. Зазначені обставини стали можливими внаслідок недотримання відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та Черкасько-Лозівською сільською радою Дергачівського району Харківської області порядку погодження і закріплення меж земельної ділянки АДРЕСА_1 , який було проведено без його участі та згоди. Особистий його підпис у будь-яких документах щодо узгодження меж земельної ділянки № 68 відсутній.

Враховуючи викладене, вважає, що технічна документація по оформленню документів, що посвідчує право власності на земельну ділянку АДРЕСА_1 , була складена і погоджена відповідачами з порушенням норм цивільного та земельного законодавства, що призвело до порушення його прав.

08.07.2011, відповідач ОСОБА_3 продав свою земельну ділянку ОСОБА_4 , який 01.05.2015 став перешкоджати йому у встановленні паркану по лініям, визначеним наявною у нього технічною документацією на земельну ділянку, що підтверджується висновком Дергачівського РВ ГУ МВС України в Харківській області від 05.05.2015, (ЖЕО № 2918 від 01.05.2015).

Крім того, відповідач ОСОБА_4 на своїй земельній ділянці АДРЕСА_1 збудував будівлі з порушенням будівельних та протипожежних норм (без урахування відстані від стіни будівлі до краю земельної ділянки, а також ширини пожежного проїзду), що також порушує його права. Вважає, що такі будівлі в майбутньому мають бути примусово знесенні за рахунок їх власника.

Його звернення до сільської ради щодо вирішення земельного спору результатів не дали. Внаслідок зазначених вище порушень змінилась конфігурація виділеної йому земельної ділянки, вона перестала бути прямокутної форми (сторони не є паралельними), що ускладнить в майбутньому її обробку сільськогосподарськими агрегатами.

Вимоги ст. 198 ЗК України, відповідачем - Черкасько-Лозівською сільською радою Дергачівського району Харківської області дотримані не були, так як при затвердженні розробленої технічної документації на земельну ділянку по АДРЕСА_1 та прийнятті рішення про надання відповідачу ОСОБА_3 дозволу на складання Державного акту на право приватної власності на цю земельну ділянку не враховано, що межі цієї земельної ділянки по лінії від Б до В не були погоджені з ним, як з сусіднім землекористувачем, внаслідок чого відбувся перетин земельних ділянок.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 27 січня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування дійсних обставин справи, невідповідність висновків суду матеріалам справи, просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що наявність права власності однієї зі сторін спору (відповідача ОСОБА_9 ) на підставі Державного акту № ХР-10-00-0569-74, який був отриманий з порушенням вимог законодавства без узгодження меж з суміжними ділянками, унеможливлює встановлення права власності іншої сторони спору (позивача), що порушує його права, оскільки межі земельних ділянок ОСОБА_1 і ОСОБА_4 по АДРЕСА_4 . Сонячній, які наведені у Технічних документаціях із землеустрою, накладаються одна на одну, площа накладення складає 0,0030 га (30 м.кв.).

Визнання недійсним Державного акту № ХР-10-00-0569-74 приведе сторони спору до рівності у спірних правовідносинах і надасть можливість вирішити спір у відповідності до закону та принципу верховенства права.

Проте, суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув, висновки судової земельно-технічної експертизи проігнорував та не навів в судовому рішенні мотивів цього, правові висновки Верховного суду у справі 686/22170/16-ц не врахував, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Суд першої інстанції у рішенні зробив помилковий висновок, що позовні вимоги в частині зобов`язання не чинити перешкод не можуть бути задоволені, адже ОСОБА_1 взагалі не має сформованої земельної ділянки по АДРЕСА_2 в розумінні ст. 79, 79-1, 125 ЗК України, що виключає можливість порушення її меж будь-ким, в тому числі ОСОБА_4 ..

При цьому суд посилається на висновок судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою №1134, яким нібито підтверджено, що по АДРЕСА_2 відсутня сформована земельна ділянка з відповідним кадастровим номером. Зазначений висновок суду не відповідає закону та фактичним обставинам справи, що підтверджується наступним. Відповідно до ч. 4 ст. 79-1 Земельного кодексу України, земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що обставини, на які посилається позивач, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Права позивача не порушені та не можуть бути порушені зі сторони відповідачів по справі, адже його неможливість реєстрації документації на земельну ділянку в Головному управленні Держгеокадастру у Харківській області, не пов`язана із земельною ділянкою, яка належить на праві власності ОСОБА_4 . Також, у позивача ОСОБА_1 відсутні правовстановлюючі документи на вищевказану земельну ділянку.

Проте, з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачу була виділена в довічне спадкоємне володіння земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарчих споруд в селі АДРЕСА_2 , загальною площею 1200 квадратних метрів, згідно з рішенням виконавчого комітету Черкасько-Лозівської сільської ради народних депутатів Дергачівського району Харківської області №540 від 11.08.1992 року. Відповідно до акта від 30.09.1992, було проведено відвід в натурі земельної ділянки площею 1200 кв.м. та земельну ділянку разом із закріпленими геотехнічними знаками було передано позивачу.

Згідно рішенням Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 10.08.2007, позивачу був наданий дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою по встановленню меж земельної ділянки в натурі та складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку.

Актом від 14.11.2007, були погоджені та закріплені межі вищевказаної земельної ділянки з суміжними землекористувачами: з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 , Черкасько-Лозівською сільською радою.

Згідно довідки начальника Дергачівського відділу земельних ресурсів, загальна площа земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_2 складає - 0,1191 га. та відповідно запису в Книзі реєстрації кадастрових номерів за №3617-6 від 5.12.2007, земельній ділянці присвоєний кадастровий номер 000001888.

За висновком Дергачівського районного відділу земельних ресурсів від 19.12.2007 та висновком Відділу містобудування та архітектури Дергачівської районної державної адміністрації від 26.02.2008, було погоджено документацію по встановленню в натурі меж земельної ділянки і оформлення документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку.

Відповідно до повідомлення Черкасько-Лозівської сільської ради від 25.05.2015 за № 02-17/331, згідно протоколу №65 від 12.12.2014 відбулося засідання земельної комісії в присутності голови земельної комісії ОСОБА_10 , секретаря ОСОБА_11 і члена комісії ОСОБА_12 про земельний спір між земельними ділянками в АДРЕСА_5 . Комісією було встановлено, що дійсно земельна ділянка АДРЕСА_1 знаходиться у приватній власності відповідача ОСОБА_4 , що посвідчується державним актом на право приватної власності ХР-10-00-056974, крім того на його земельній ділянці зведені будівлі. Земельна ділянка, що у користуванні позивача ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 , то відносно цієї земельної ділянки виготовлена технічна документація із землеустрою та їй присвоєно кадастровий номер, однак право приватної власності на дану земельну ділянку за позивачем ОСОБА_1 не зареєстровано, земельна ділянка не забудована.

Згідно державного акту на право приватної власності на землю серія ХР-10-00-056974 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1233, відповідачу ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 31.03.1997, р №1-914 передано у приватну власність земельну ділянку площею -0,1200 гектарів в межах згідно з планом, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08 липня 2011 року, засвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу у Харківській області Мустафаєвою Є.Б. та зареєстрованого в реєстрі за № 663, ОСОБА_3 продав свою земельну ділянку площею 0,1200 га. кадастровий номер: 060090110, розташовану в АДРЕСА_1 , відповідачу ОСОБА_4 .

Відповідно витягу з Державного реєстру правочинів № 10108115 від 08.07.2011 відповідач ОСОБА_4 набув право приватної власності на дану земельну ділянку по АДРЕСА_1 .

Згідно Акту інвентаризації земельної ділянки ПП «Перспектива-Земля», земельна ділянка належить ОСОБА_4 , на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ХР-10-00-056974 від 11.06.1997, зареєстрованим за № 1233, що власниками суміжних ділянок претензій до існуючих меж не заявлено. Межові знаки за якими визначена земельна ділянка були надані для огляду власнику та передані на зберігання.

27.10.2015 року в Державному земельному кадастрі зареєстровано заяву від відповідача ОСОБА_4 про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,12 га, розташованої в АДРЕСА_1 . До заяви додано «Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_4 , розташованої на АДРЕСА_1 .

Згідно з даними Державного земельного кадастру, вказана земельна ділянка з кадастровим номером :00:000:3304 перебуває в приватній власності ОСОБА_4 , дата державної реєстрації права власності на нерухоме майно - 30.10.2015 .

По справі було призначено та проведено судово-технічну експертизу №1134 від 28.09.2018 відповідаючи на питання №3 експерт зазначив.

Відповідно до правовстановлюючих документів, площа земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 , ОСОБА_13 ) складала 0,12га, ділянка мала лінійні розміри - 52,5x22,9 метрів за конфігурацією ділянка мала форму прямокутника.

Досліджувана частина висновку з питань №2,3 містять наступні відомості.

Як вбачається з порівняльного аналізу, лінійні розміри межі та площа земельної ділянки АДРЕСА_1 не відповідають «Материалам по передачи в частную собственность земельных участков...» та копії Державного акту на право приватної власності на землю, які були оформлені на ім`я первісного землекористувача ОСОБА_13 та наступного власника ОСОБА_3 .

За документами та документацією на земельну ділянку ОСОБА_13 та ОСОБА_3 , земельна ділянка по АДРЕСА_1 за конфігурацією мала прямокутну форму, а фактично на час проведення обстеження, земельна ділянка має форму, подібну та близьку до форми ромба (див. графічні додатки до висновку експертизи).

Тобто, в даному випадку, конфігурація, лінійні розміри, площа земельної ділянки АДРЕСА_1 , яка в теперішній час належить ОСОБА_4 , не відповідає «Материалам по передачи в частную собственность земельных участков...» та копії Державного акту на право приватної власності на землю, які були оформлені на ім`я первісного землекористувача ОСОБА_13 та наступного власника ОСОБА_3 .

За відсутності координат повороту межі земельної ділянки ОСОБА_13 та наступного власника ОСОБА_3 у належній системі координат, з`ясувати їх відповідність фактичному положенню не надається можливим.

Графічно взаєморосташування меж ділянок АДРЕСА_6 АДРЕСА_5 , їх накладання, фактичні межі показано у додатку №3 до висновку експертизи.

По питанню №5 експерт встановив: технічна документація із землеустрою, щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_4 розташованого на території АДРЕСА_1 не відповідає нормативним актам у сфері землеустрою та земельного законодавства, чинного 27.10.2015, за складом, змістом та правилами оформлення, а саме вимогам, ст. 107 ЗК України, ст. 55 ЗУ «Про землеустрій», п. 3.9 п.3.11 додатку №2 Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Держкомзему від 18.05.2010 № 376, п. п. 5.11., 5.17, 5.23. ДСТУ 4163-2003, які діяли у відповідний період.

Таким чином матеріали справи дають підстави для наступного висновку. Державний акт №ХР-10-00-0569-74 яким підтверджено право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,12га за адресою АДРЕСА_2 , виданий не на підставі рішення Черкасько Лозівської сільської ради як зазначив позивач, а на підставі договору купівлі-продажу від 31.03.1997 зареєстрованого за №1-914.

За висновком експертизи № 1134 від 29.09.2018 року межі земельної ділянки якою фактично користується ОСОБА_4 не відповідає лінійним розмірам меж та площі земельної ділянки АДРЕСА_1 , зазначеним у державному акті про право власності на цю земельну ділянку, виданий на ім`я ОСОБА_3 .

Такими чином рішення сільської ради про скасування якого просив позивач не приймалось.

Позивачем не доведено, що земельна АДРЕСА_1 у лінійних розмірах меж та площі, визначених Державним актом №ХР10-00-0569-74 порушує право користування позивача земельною ділянкою

АДРЕСА_7 ) до висновку експерта №1134 складеного 28.09.2019 експертом наведені межі ділянок № АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 визначені технічною документацією та за фактичним станом. Порівняльний наліз зазначеного свідчить про те, що ні земельна ділянка позивача ні земельна ділянка відповідача не співпадають з цими ділянками зазначеними у технічній документації на них в результаті зміщення лінійних розмірів цих ділянок відбулась зміна їх площі та накладення ділянок на що посилався позивач.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені в частині другій статті 16 ЦК України. Ними можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зі змісту частини третьої статті 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55 та 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Так, статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного, невизнаного чи оспорюваного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) відповідачем.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року в справі №6-32цс13, Верховним Судом у постановах від 17 травня 2018 року в справі № 2-64/11, від 04 липня 2018 року у справі № 590/479/16-ц.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення. Цей спосіб пов`язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб`єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, для того, щоб подати цей позов необхідно, щоб суб`єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення.

З урахуванням наведеного судова колегія вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем будь-яких прав позивача не порушено не можна вважати обґрунтованим.

Разом з тим, спосіб захисту порушеного права обраний позивачем , не можна вважати ефективним, оскільки його застосування, а саме визнання недійсним державного акту не призведе до поновлення становища у якому перебував позивач до цього.

Питання про порушення ОСОБА_4 технічних норм при зведені будівлі на належній йому земельній ділянці та порушення при цьому прав позивача можливо лише після приведення земельних ділянок сторін у відповідність до технічної документації.

Посилання позивача та його представника на встановлення експертом у відповіді на питання №5 невідповідності технічної документації із землеустрою, виготовленого на замовлення ОСОБА_4 ПП «Перспективна - земля» у 2015 році нормативним актом у сфері землеустрою не може бути взяті до уваги.

Позивачем оспорюється набуття права власності на ділянку АДРЕСА_8 році ОСОБА_14 .

Відповідність технічної документації виготовленої у 2015 році та наслідків її виготовлення не є предметом спору у цієй справі.

Пунктами 1, 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України встановлено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є : неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 27 січня 2020 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання недійсним і скасування рішення, визнання недійсним державного акту про право власності на земельну ділянку, припинення права власності на земельну ділянку, зобов`язання не чинити перешкоди у встановленні паркану - відмовити з інших підстав.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.М.Хорошевський

Судді І.В.Бурлака

В.Б.Яцина

Повний текст постанови складено 16 липня 2020 року