ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5260/20 Справа № 195/275/19 Суддя у 1-й інстанції - Кондус Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Свистунової О.В.,

суддів - Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря - Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу Приватного підприємства "Агрофірма "Борисфен"

на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2020 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства "Агрофірма "Борисфен" про визнання недійсними з моменту укладення договорів оренди землі; за зустрічним позовом Приватного підприємства "Агрофірма "Борисфен" до ОСОБА_1 про визнання недійсною з моменту укладення угоди про розірвання договору оренди земельної ділянки та поновлення дії та державної реєстрації договору оренди земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства "Агрофірма "Борисфен" (далі - ПП "Агрофірма "Борисфен") про визнання недійсними з моменту укладення договорів оренди землі.

Позовна заява мотивована тим, що він згідно даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 140511958 від 07.10.2018 року, являється власником двох земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва: площею 4,97 га, кадастровий номер -01-003-0890; площею 4,95 га, кадастровий номер -01-003-0891, які розташовані та території Вищетарасівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області.

15 жовтня 2006 року між ним та ПП "Агрофірма "Борисфен" укладено договір оренди землі, який зареєстрований у Томаківському ДРФ ЦДЗК 14.02.2007 року за № 76.

Згідно пункту 5 вказаного договору, термін закінчення його дії - 01.12.2016 року.

Після закінчення терміну дії договору позивач неодноразово звертався до відповідача з питанням щодо повернення належної йому земельної ділянки.

Проте, представники ПП "Агрофірма "Борисфен" зволікали з відповіддю та земельну ділянку не повертали.

У жовтні 2018 року згідно даних інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, позивачу стало відомо, що проведена державна реєстрація речового права земельної ділянки, а саме: зареєстровано договір оренди землі на земельну ділянку площею 4,97 га, кадастровий номер :01:003:0890, укладений між ним та ПП "Агрофірма "Борисфен", строк дії 49 років; зареєстровано договір оренди землі на земельну ділянку площею 4,95 га, кадастровий номер :01:003:0891, укладений між ним та ПП "Агрофірма "Борисфен", строк дії 7 років.

Позивач зазначав, що вказані договори він не підписував, з відповідачем не укладав, підпис в графі «Орендодавець» не його, а вчинений іншою особою. Відповідно позивач вважав, що договори є такими, що укладені без його відома, а тому є недійсними.

На неодноразові звернення позивача повернути земельні ділянки, відповідач до теперішнього часу земельні ділянки не повернув.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд: визнати недійсним з моменту укладання договір оренди землі від 10.11.2016 року, площею 4,97 га, розташована на території Вищетарасівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:003:0890, дата державної реєстрації речового права 21.02.2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ПП "Агрофірма "Борисфен", строк дії 49 років, дата державної реєстрації речового права 21.02.2017 року, одночасно припинивши та скасувавши реєстрацію речового права зазначеного договору; визнати недійсним з моменту укладання договір оренди землі від 10.11.2016 року, площею 4,95 га, розташована на території Вищетарасівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:003:0891, дата державної реєстрації речового права 21.02.2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ПП "Агрофірма "Борисфен", строк дії 7 років, дата державної реєстрації речового права 21.02.2017 року, одночасно припинивши та скасувавши державну реєстрацію речового права зазначеного договору.

У травні 2019 року ПП "Агрофірма "Борисфен" звернулось до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсною з моменту укладення угоди про розірвання договору оренди земельної ділянки та поновлення дії та державної реєстрації договору оренди земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що 03.08.2010 року між ПП "Агрофірма "Борисфен" та ОСОБА_1 укладено договір оренди землі (далі Договір-1), який було зареєстровано у Томаківському відділі Дніпропетровської регіональної філії ЦДЗК 13.12.2010 року за № 33.

Згідно Договору-1, відповідач надав позивачу в строкове платне користування дві земельні ділянки сільськогосподарського призначення для товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 9,920 га, які розташовані на території Вищетарасівської сільської ради Томаківського району та належать відповідачу на праві власності, відповідно до Державного Акту на право власності на земельну ділянку серія ДП №111915 від 30.11.2001 року.

Згідно п.8 договору, договір укладено на 49 років, починаючи з дати його реєстрації, відповідно вказаний договір був чинним до 13.12.2059 року. Вищевказаний договір укладено відповідно до вимог діючого законодавства та зареєстровано у встановленому законом порядку.

Вищевказані факти підтверджуються Договором-1 оренди земельної ділянки від 03.08.2010 року, Актом приймання-передачі земельних ділянок по договору оренди від 03.08.2010 року, заявою відповідача від 03.08.2010 року, видатковими касовими ордерами № 524 від 24.05.2011 року, № б/н від 14.12.2010 року, № 706 від 03.08.2010 року, що свідчать про сплату орендної плати відповідачу.

У 2016 відповідач звернувся до керівництва ПП "Агрофірма "Борисфен" з пропозицією укласти нові договори оренди земельних ділянок, які перебували в оренді ПП "Агрофірма "Борисфен" згідно Договору-1, з укладенням окремого договору на кожну земельну ділянку. В зв`язку з чим позивач надав на те відповідну згоду, так як не підозрював відповідача в будь-яких незаконних намірах. При цьому, за Договором-1 позивач розрахувався з відповідачем за 10 років наперед, тобто до 2020 року включно, за відповідною заявою відповідача. Але для того, щоб укласти нові договори оренди земельних ділянок, необхідно було укласти угоду про розірвання Договору-1, та підготувати відповідно договір оренди земельної ділянки площею 4,97 га кадастровий № -01-003-0890, який укладається між ПП "Агрофірма "Борисфен" та ОСОБА_1 терміном на 49 років (далі Договір-2) та договір оренди земельної ділянки площею 4,95 га кадастровий № -01-003-0891 (далі Договір-3), який укладається між ПП "Агрофірма "Борисфен" та ОСОБА_1 терміном на 7 років.

В зв`язку з чим, позивачем були підготовлені та підписані угода від 14.11.2016 року, Договір-2 від 10.11.2016 року та Договір-3 від 10.11.2016 року. Після чого, до офісу позивача було запрошено відповідача з метою здійснення підпису вище вказаних документів. Однак, замість позивача прийшов його син ОСОБА_2 і пояснив, що позивач переніс складну операцію на тазостегновому суглобі і йому важко ходити. Після чого ОСОБА_2 отримав три примірники угод від 14.11.2016 року, Договору-2 від 10.11.2016 року та Договору-3 від 10.11.2016 року, для надання їх для підпису відповідачу вдома. Того ж дня, ОСОБА_2 усі примірники угод від 14.11.2016 року, Договору-2 від 10.11.2016 року та Договору-3 від 10.11.2016 року були повернуті позивачу з відповідними підписами від імені відповідача.

Після отримання вище вказаних підписаних від імені відповідача документів, позивач направив державному реєстратору угоду від 14.11.2016 року, на підставі якої було скасовано державну реєстрацію Договору-1.

У лютому 2019 відповідачем подано позовну заяву до Томаківського районного суду Дніпропетровської області, зі змісту якої встановлено, що відповідач вимагає визнати недійсними Договір-2 від 10.11.2016 року та Договір-3 від 10.11.2016 року, на підставі того, що зазначені договори відповідач не підписував, з ПП "Агрофірма "Борисфен" не укладав, підпис в графі «Орендодавець» не його, а вчинена іншою особою, відповідно відповідач вважає, що договори є складеними без його відома тому є недійсними.

У зв`язку з вищевикладеним, з метою захисту своїх прав та отримання доказів, позивачем було ініційоване почеркознавче дослідження, яке проведене спеціалістом- криміналістом Кравченко О.А., та в результаті проведення якого отримано висновок спеціаліста № 255 від 28.03.2019 року, згідно п.1 якого встановлено: «Підписи в графі «Орендодавець»: у договорі оренди землі площею 9,920 гектарів від 03.08.2010 та в акті приймання-передачі земельної ділянки до договору оренди від 03.08.2010 року, «Орендодавець» - ОСОБА_1 , «Орендар» - Приватне підприємство «Агрофірма «Борисфен» в особі директора ОСОБА_3 виконано ОСОБА_1 .»

Також, згідно п.2 висновку спеціаліста № 255 від 28.03.2019 року встановлено: «Підписи в графі «Орендодавець»: в угоді про розірвання договору оренди земельної ділянки від 14.11.2016 року, «Орендодавець» - ОСОБА_1 , «Орендар» - Приватне підприємство «Борисфен» в особі директора ОСОБА_3 виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою».

Отже, угода про розірвання Договору-1 від 14.11.2016 року укладена з порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим вона має бути визнана недійсною, а дія та реєстрація договору оренди землі, який було зареєстровано у Томаківському відділі Дніпропетровської регіональної філії ЦДЗК 13.12.2010 року за № 33 повинні бути поновленими.

Вищевказані дані та документальні докази підтверджують право ПП "Агрофірма "Борисфен" на користування земельними ділянками сільськогосподарського призначення для товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 9,920 га, які розташовані на території Вищетарасівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, та належать відповідачу на праві власності, відповідно до Державного Акту на право власності на земельну, ділянку серія ІІІ-ДП № 111915 від 30.11.2001 року.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд: визнати недійсною з моменту укладення угоду про розірвання договору оренди земельної ділянки від 14.03.2016 року, на підставі якої було розірвано договір оренди земельної ділянки від 03.08.2010 року, укладений між ПП "Агрофірма "Борисфен" та ОСОБА_1 , зареєстрований у Томаківському відділі Дніпропетровської регіональної філії ЦДЗК 13.12.2010 року за № 33, та скасовано його державну реєстрацію; визнати поновленим дію та державну реєстрацію договору оренди земельної ділянки від 03.08.2010 року, укладеного між ПП "Агрофірма "Борисфен" та ОСОБА_1 , який було зареєстровано у Томаківському відділі Дніпропетровської регіональної філії ЦДЗК 13.12.2010 року за № 33.

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 06.02.2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсним з моменту укладання договір оренди землі від 10.11.2016 року, площею 4,97 га, розташована на території Вищетарасівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:003:0890, дата державної реєстрації речового права 21.02.2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ПП "Агрофірма "Борисфен", строк дії 49 років, дата державної реєстрації речового права 21.02.2017 року, одночасно припинено та скасовано реєстрацію речового права зазначеного договору.

Визнано недійсним з моменту укладання договір оренди землі від 10.11.2016 року, площею 4,95 га, розташована на території Вищетарасівської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :01:003:0891, дата державної реєстрації речового права 21.02.2017 року, укладений між ОСОБА_1 та ПП "Агрофірма "Борисфен", строк дії 7 років, дата державної реєстрації речового права 21.02.2017 року, одночасно припинено та скасовано державну реєстрацію речового права зазначеного договору.

Зустрічні позовні вимоги ПП "Агрофірма "Борисфен" задоволено частково.

Визнано недійсною з моменту укладення угоду про розірвання договору оренди земельної ділянки від 14.03.2016 року, на підставі якої було розірвано договір оренди земельної ділянки від 03.08.2010 року, укладений між ПП "Агрофірма "Борисфен" та ОСОБА_1 , зареєстрований у Томаківському відділі Дніпропетровської регіональної філії ЦДЗК 13.12.2010 року за № 33, та скасовано його державну реєстрацію.

У задоволенні зустрічних позовних вимог в частині поновлення дії та державної реєстрації договору оренди земельної ділянки від 03.08.2010 року, укладеного між ПП "Агрофірма "Борисфен" та ОСОБА_1 , який було зареєстровано у Томаківському відділі Дніпропетровської регіональної філії ЦДЗК 13.12.2010 року за № 33 - відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ПП "Агрофірма "Борисфен", посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог про поновлення дії та державної реєстрації договору оренди земельної ділянки скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині. В іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають встановленим обставинам.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що судове рішення в частині задоволенні первісного позову та часткового задоволення зустрічного позову сторонами не оскаржується, тому в цій частині воно не переглядається в апеляційному порядку.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу ОСОБА_1 належить на праві приватної власності, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельна ділянка площею 4,97 га, яка знаходиться на території Вищетарасівської сільської ради, кадастровий номер :01:003:0890, номер запису про право власності: 19158293, дата реєстрації права власності - 21.02.2017 року (а.с.8), та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,95 га, яка знаходиться на території Вищетарасівської сільської ради, кадастровий номер :01:003:0891, номер запису про право власності: 19157945, дата реєстрації права власності - 21.02.2017 року (а.с.8 зворот).

Згідно договору оренди землі укладеного 03.08.2010 року та зареєстрованого 13.12.2010 року Томаківським відділом ДРФ ДПЦДЗК за № 33 ОСОБА_1 передав в оренду ПП "Агрофірма "Борисфен" належну йому на праві особистої приватної власності земельну ділянку загальною площею 9,920 га, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю III-ДП № 111915 (а.с.64), строком на 49 років (а.с.55-57).

Угодою про розірвання договору оренди земельної ділянки від 14.11.2016 року вищезазначений договір оренди земельної ділянки було розірвано за взаємною згодою (а.с.63). Скасовано державну реєстрацію вищезазначеного договору.

Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 10.11.2016 року ОСОБА_1 передав в оренду ПП "Агрофірма "Борисфен" належну йому на праві особистої приватної власності земельну ділянку загальною площею 4,9700 га, терміном на 49 років (а.с.10-11), зареєстрований приватним нотаріусом Корнієнко Ю.В. 21.02.2017 року, номер запису про інше речове право 19158442 (а.с.8 зворот).

Відповідно до договору оренди земельної ділянки від 10.11.2016 року ОСОБА_1 передав в оренду Приватному підприємству "Борисфен" належну йому на праві особистої приватної власності земельну ділянку загальною площею 4,9500 га, терміном на 7 років (а.с.12-14), зареєстрований приватним нотаріусом Корнієнко Ю.В. 21.02.2017 року, номер запису про інше речове право 19158029 (а.с.9).

Пунктом 1 висновку спеціаліста № 255 від 28.03.2019 року встановлено: «Підписи в графі «Орендодавець»: у договорі оренди землі площею 9,920 гектарів від 03.08.2010 та в акті приймання-передачі земельної ділянки до договору оренди від 03.08.2010 року, «Орендодавець» - ОСОБА_1 , «Орендар» - Приватне підприємство «Агрофірма «Борисфен» в особі директора ОСОБА_3 виконано ОСОБА_1 ».

Також згідно п.2 висновку спеціаліста № 255 від 28.03.2019 року, встановлено: «Підписи в графі "Орендодавець" у договорі оренди землі площею 4,9700 гектарів від 10.11.2016 року, та в акті-приймання-передачі земельної ділянки по договору оренди від 10.11.2016 року; у договорі оренди землі площею 4,9500 гектарів від 10.11.2016 року, та в акті- приймання-передачі земельної ділянки по договору оренди від 10.11.2016 року ; в угоді про розірвання договору оренди земельної ділянки від 14.11.2016 року, «Орендодавець» - ОСОБА_1 , «Орендар» - Приватне підприємство «Борисфен» в особі директора ОСОБА_3 виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою» (а.с.67-71).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що підписи на обох договорах оренди земельної ділянки від 10.11.2016 року у графі орендодавець виконано не ОСОБА_1 .

Задовольняючи частково зустрічні позовні вимоги ПП "Агрофірма "Борисфен", суд першої інстанції виходив з того, що підпис у графі орендодавець в угоді про дострокове розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеного 03.08.2010 року виконано не ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ПП "Агрофірма "Борисфен" в частині поновлення дії та державної реєстрації договору оренди земельної ділянки від 03.08.2010 року, зареєстрованого 13.12.2010 року Томаківським відділом ДРФ ДПЦДЗК за № 33, відповідно до якого ОСОБА_1 передав в оренду ПП "Агрофірма "Борисфен" належну йому на праві особистої приватної власності земельну ділянку загальною площею 9,920 га строком на 49 років, суд першої інстанції прийшов до висновку, що земельна ділянка площею 9,920 га була роз`єднана на дві земельні ділянки площею 4,97 га та 4,95 га відповідно з присвоєнням кожній кадастрового номеру. Відповідно дані земельні ділянки не можуть бути предметом вищезазначеного договору оренди.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно частини четвертої статті 41 Конституції України, частини першої статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до положень частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави та моральним засадам суспільства, до положень частини третьої статті 203 ЦК України правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам дійсності правочину, зокрема, волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, до положень статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Згідно статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно частини першої статті 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до часини другої статті 321 ЦК України особа не може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як передбачено статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою цієї статті передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Положеннями частин першої та п`ятою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 передав в оренду ПП "Агрофірма "Борисфен" земельні ділянки за №1216-1217, загальна площа яких складає 9,920 га, а тому висновок суду, що земельна ділянка роз`єднана на дві земельні ділянки площею 4,97 га та 4,95 га не відповідає дійсності, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Судом апеляційної інстанції було досліджено та перевірено і це вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 , на підставі Державного акта на право приватної власності на землю (паї № 1216, 1217) серії ІІІ -ДП №111915, виданого 30.11.2001 року на підставі рішення Вищетарасівської сільської Ради народних депутатів від 04 жовтня 2001 року є власником земельної ділянки площею 9,920 га, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в межах Вищетарасівської сільської ради, акт зареєстровано за № 21.39 (а.с.64).

Зазначене також підтверджено актуальною Інформацією з Державного Реєстру речових прав станом на 07.10.2018 року (а.с.8-9). Де також зазначено, що земельна ділянка кадастровий номер: :01:003:0532 площею 9,92 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за адресою: Дніпропетровська область, Томаківський район, с/рада Вищетарасівська належить ОСОБА_1 , розмір частки: 1/1, форма власності - приватна.

Відповідно до актуальної Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності, виданий 01.01.2002 року виконком Вищетарасівської сільської ради Томаківського району, є власником земельної ділянки площею 4,97 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Вищетарасівської сільської ради, кадастровий номер :01:003:0890, дата державної реєстрації права власності: 21.02.2017 року, номер запису про право власності: 19158293 (а.с.8).

Крім того, на підставі державного акта на право власності, виданий 01.01.2002 року виконком Вищетарасівської сільської ради Томаківського району, є власником земельної ділянки площею 4,95 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Вищетарасівської сільської ради, кадастровий номер :01:003:0891, дата державної реєстрації права власності: 21.02.2017 року, номер запису про право власності: 19157945 (а.с.8 зворот).

Згідно договору оренди землі укладеного 03.08.2010 року та зареєстрованого 13.12.2010 року Томаківським відділом ДРФ ДПЦДЗК за № 33 ОСОБА_1 передав в оренду ПП "Агрофірма "Борисфен" земельну ділянку за № 1216-1217 загальною площею 9,920 га, строком на 49 років (а.с.55-57).

В Угоді про розірвання договору оренди земельної ділянки від 14.03.2016 року, на підставі якої було розірвано договір оренди земельної ділянки від 03.08.2010 року, укладеного між ПП "Агрофірма "Борисфен" та ОСОБА_1 , зареєстрованого у Томаківському відділі Дніпропетровської регіональної філії ЦДЗК 13.12.2010 року за № 33, зазначено, що громадянин України ОСОБА_1 є власником земельної ділянки на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП №111915 (а.с.63).

Колегія суддів звертає увагу, що договір оренди від 03.08.2010 року між ОСОБА_1 та ПП "Агрофірма "Борисфен" укладався стосовно конкретної земельної ділянки №1216-1217 загальна площа якої визначена - 9, 920 га. Тобто, визначена конкретна земельна ділянка, яка має конкретну площу.

З Державного акта на право приватної власності на землю (паї № 1216, 1217) серії ІІІ - ДП №111915, виданого 30.11.2001 року на підставі рішення Вищетарасівської сільської Ради народних депутатів від 04 жовтня 2001 року вбачається, що ОСОБА_1 є власником саме земельної ділянки площею 9,920 га, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в межах Вищетарасівської сільської ради, акт зареєстровано за № 21.39 (а.с.64), яка була в подальшому ідентифікована кадастровим номером - :01:003:0532.

Тобто, вказаний Державний акт про право приватної власності на землю було видано ОСОБА_1 після виділення йому, як власнику земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок паїв №1216-1217, загальна площа яких 9,920 га., даних щодо іншого розміру земельних ділянок на які визнано право власності за вказаним Державним актом про право приватної власності на землю матеріали справи не місять.

Так, відповідно до ч.1 та ч.2 ст. 16 Закону України "Про державний земельний кадастр" земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, тобто на момент укладення спірних договорів, земельні ділянки були виділені в натурі (на місцевості) (ч.1 ст. 1 Закону України "Про державний земельний кадастр").

Частиною 2 статті 792 ЦК України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно із частиною першою статті 93 ЗК України, статтею 1 Закону України "Про оренду землі" право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з пунктом 17 Перехідних положень ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Саме поняття земельної ділянки міститься у ст. 79 ЗК України де вказано, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Зі змісту даної норми закону випливає, що до ознак земельної ділянки, як об`єкта права власності, можна віднести: 1) межі земельної ділянки, які повинні існувати в натурі (на місцевості); 2) визначене місце розташування земельної ділянки; 3) встановлені права щодо земельної ділянки. А статтею 78 ЗК України передбачено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Що ж до поняття «земельна частка (пай)», то воно було внесено у правовий простір Указом Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва». Зокрема в п.2 вищезазначеного нормативно-правового акта вказано на те, що організаціям землеустрою необхідно здійснити поділ земель, які передано у колективну власність, на земельні частки (паї) без виділення їх у натурі (на місцевості), а в п.3 закріплюється норма про те, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Земельна частка (пай) є правом на умовну земельну частку в гектарах з відповідною грошовою оцінкою без виділення у загальному масиві земель.

Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

У справі, яка переглядається, колегія звертає увагу, що позивач за зустрічним позовом уклав 03.08.2010 року Договір оренди землі з ОСОБА_1 , який передав в оренду земельну ділянку зазначивши номери паїв №1216-1217, загальною площею 9,920 га.

Договір оренди не містить даних, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки та на підставі яких правовстановлюючих документів.

Колегія зазначає, що відповідно до вимог чинного законодавства, сертифікат вважався правовстановлюючим документом при реалізації права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства та був дійсним до моменту виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки та отримання державного акту на право власності на землю, що відповідає пункту 17 Розділу X «Перехідні положення» ЗК України.

Однак, як убачається з матеріалів справи, станом на час ухвалення оскаржуваного рішення, ОСОБА_1 став власником двох земельних ділянок на підставі Державних актів на право власності на земельні ділянки, які мають відповідні площі: 4,97 га та 4, 95 га, та які ідентифіковані кадастровими номерами: :01:003:0890 та :01:003:0891 відповідно.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 (з відповідними змінами) "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" судам роз`яснено, що враховуючи вимоги статей 203, 215 ЦК України про недійсність правочину, переукладення договору оренди земельної частки (паю) після виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки і одержання власником земельної частки (паю) державного акту на право власності на земельну ділянку можливе лише за наявності волевиявлення на те сторін.

Виходячи з наведених норм та враховуючи те, що з часу отримання ОСОБА_1 державних актів на право власності на земельні ділянки, виданих 01.01.2002 року виконкомом Вищетарасівської сільської ради Томаківського району, він є власником земельної ділянки площею 4,97 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Вищетарасівської сільської ради, кадастровий номер :01:003:0890, дата державної реєстрації права власності: 21.02.2017 року, номер запису про право власності: 19158293 (а.с.8) та є власником земельної ділянки площею 4,95 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Вищетарасівської сільської ради, кадастровий номер :01:003:0891, дата державної реєстрації права власності: 21.02.2017 року, номер запису про право власності: 19157945 (а.с.8 зворот), тобто набув статусу власника двох земельних ділянок, з різною площею (розміром), межами та які ідентифіковані різними кадастровими номерами, відповідно змінився об"єкт, який може бути переданий в оренду, колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що неможливо поновити дію правочину, який було розірвано, оскільки на теперішній час земельні ділянки, на які претендує апелянт не є ідентичними до земельної ділянки, яка була об"єктом оренди у договорі від 03.08.2010 року, що унеможливлює поновлення його дії.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 27.03.2007 року у справі № 6-7167сво06.

З таким правовим висновком неодноразово погоджувався й Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду та враховував у своїх постановах: від 11.11.2018 року у справі № 484/301/18-ц (провадження № 61-39488св18), від 14.08.2019 року у справі № 484/4135/18-ц (провадження № 61-11820св19), від 30.10.2019 року у справі № 233/4198/18-ц (провадження № 61-11971св19), від 11.11.2019 року у справі № 484/4067/18-ц (провадження

№ 61-8657св19) та інші.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення в оскаржуваній частині - без змін.

На підставі статті 141 ЦПК України, судові витрати понесені сторонами в зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

Керуючись ст.ст. 259,268,374,375,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "Агрофірма "Борисфен" - залишити без задоволення.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2020 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко