Справа № 462/2615/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2020 року головуючий суддя Залізничного районного суду м. Львова Бориславський Ю.Л. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» про стягнення недорахованої заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить стягнути із ЛМКП «Львівтеплоенерго» недораховану заробітну плату за період з 01.01.2010 р. по 30.06.2015 р. у сумі 50873,00 грн., провівши з цієї суми стягнення податків та обов`язкових зборів, які підлягають стягненню при виплаті заробітної плати, стягнути із ЛМКП «Львівтеплоенерго» компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати у сумі 67384 грн. 29 коп., провівши з цієї суми стягнення податків та обов`язкових зборів, які підлягають стягненню при виплаті заробітної плати та стягнути з ЛМКП «Львівтеплоенерго» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн. без вирахування з цієї суми стягнення податків та обов`язкових зборів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з 12.08.2004 р. по 15.06.2016 р. працював у ЛМКП «Львівтеплоенерго». Був прийнятий на роботу слюсарем з ремонту устаткування котельних та пилепідготовчих цехів п`ятого розряду в групу з ремонту та монтажу поверхонь нагрівача, трубопроводів та устаткування на дільницю з ремонту тепломеханічного устаткування ТЕЦ, будівель і споруд, 01.01.2006 р. група перейменована в групу з ремонту та монтажу поверхонь нагрівача котельного та турбінного устаткування, 01.09.2007 р. переведений в Теплоелектроцентраль-1 в цех з ремонту тепломеханічного устаткування ТЕЦ-1, будівель і споруд слюсарем з ремонту устаткування котельних та пилопідготовчих цехів п`ятого розряду цієї ж групи, 09.10.2009р. був переведений слюсарем з ремонту устаткування котельних та пилепідготовчих цехів по шостому розряду цього ж цеху, 17.12.2012 року був переведений на Сихівський район теплових мереж на посаду майстра по строковому трудовому договору терміном на три місяці, 18.03.2013 р. був переведений на постійну роботу за даною посадою, де працював до звільнення. Вказав, що протягом усього періоду його роботи, а саме з 01.01.2010р. по 30.06.2015р. ЛМКП «Львівтеплоенерго» порушувало законодавство про працю, що призвело до недорахування та недоплати за вищевказаний період заробітної плати. Так, при нарахуванні заробітної плати позивачу відповідач недотримувався умов Колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2009-2010 та 2012-2013 роки; Галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об`єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення на 2010-2012 та 2013-2015 роки; Регіональної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об`єднанням роботодавців та профспілковими об`єднанням Львівської області на 2010-2011 роки; Територіальної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об`єднання роботодавців та профспілковими об`єднанням Львівської області на 2012-2014 роки, згідно з якими мінімальна тарифна ставка (оклад) за просту некваліфіковану працю встановлюється у розмірі не нижче визначеної законодавством мінімальної заробітної плати, а мінімальна тарифна ставка робітника І розряду встановлюється у розмірі не менше 120 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом, а також, застосовується коефіцієнт співвідношень тарифної ставки робітника І розряду за підгалузями та видами робіт до встановленої галузевою угодою мінімальної тарифної ставки робітника І розряду (групи кваліфікації). Натомість, відповідачем самостійно встановлювався розмір мінімальної заробітної плати та мінімальної тарифної ставки робітника І розряду з суттєвим заниженням розміру мінімальної заробітної плати, що призвело до ненарахування та, відповідно, виплати не в повному розмірі заробітної плати за спірний період. Враховуючи наведене, позивач просить задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12.05.2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

У зв`язку із установленням карантину на території України, сторонам продовжено на строк дії такого процесуальні строки, визначені ст. 178 ЦПК України.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому позовні вимоги не визнав, вказав, що позовні вимоги в частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушення строків її виплати є необґрунтованими та просить відмовити у задоволенні таких, крім цього, поданий позивачем розрахунок є невірним, а щодо позовної вимоги про стягнення недорахованої заробітної плати, то до такої просить застосувати строк позовної давності.

Представник позивача подала суду заяву про зменшення розміру позовних вимог.

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи наведене, відповідно до ч.8 ст. 178 та ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого.

У відповідності до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Відповідно до ст. 96 КЗпП України основою організації оплати праці є тарифна система оплати праці, яка включає тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і тарифно-кваліфікаційні характеристики /довідники/.

Тарифна система оплати праці використовується для розподілу робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від їх кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою формування та диференціації розмірів заробітної плати.

Формування тарифної сітки /схеми посадових окладів/ провадиться на основі тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати, та міжкваліфікаційних /міжпосадових/ співвідношень розмірів тарифних ставок /посадових окладів/.

Віднесення виконуваних робіт до певних тарифних розрядів і присвоєння кваліфікаційних розрядів робітникам провадиться власником або уповноваженим ним органом згідно з тарифно-кваліфікаційним довідником за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації /профспілковим представником/.

Згідно із ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт.

Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими /регіональними/ угодами. Якщо колективний договір на підприємстві, в установі, організації не укладено, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації /профспілковим представником/, що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом.

Конкретні розміри тарифних ставок /окладів/ і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Частиною 3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці» визначено, що тарифна сітка (схема посадових окладів) формується на основі: тарифної ставки робітника першого розряду, яка встановлюється у розмірі, що перевищує законодавчо встановлений розмір мінімальної заробітної плати; міжкваліфікаційних (міжпосадових) співвідношень розмірів тарифних ставок (посадових окладів).

У відповідності до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 12.08.2004 р. по 15.06.2016 р. перебував у трудових відносинах з ЛМКП «Львівтеплоенерго», що підтверджується копією трудової книжки /а.с.17-26/.

Так, 12.08.2004 р. позивач прийнятий на посаду слюсарем з ремонту устаткування котельних та пилепідготовчих цехів п`ятого розряду в групу з ремонту та монтажу поверхонь нагріва, трубопроводів та устаткування на дільницю з ремонту тепломеханічного устаткування ТЕЦ, будівель і споруд згідно наказу №194-к від 12.08.2004 р.; 01.01.2006 р. група перейменована в групу з ремонту та монтажу поверхонь нагріва котельного та турбінного устаткування згідно наказу №5 від 10.01.2006 р., 01.09.2007 р. переведений в Теплоелектроцентраль-1 в цех з ремонту тепломеханічного устаткування ТЕЦ-1, будівель і споруд слюсарем з ремонту устаткування котельних та пилопідгтовчих цехів п`ятого розряду цієї ж групи згідно наказу №314-к від 31.08.2007 р., 09.10.2009 р. був переведений слюсарем з ремонту устаткування котельних та пилепідготовчих цехів по шостому розряду цього ж цеху згідно наказу №464-к від 09.10.2009 р., 17.12.2012 року був переведений на Сихівський район теплових мереж на посаду майстра по строковому трудовому договору терміном на три місяці згідно наказу №711-к від 17.12.2012 р.; 18.03.2013 р. був переведений на постійну роботу за даною посадою згідно наказу № 127-к від 18.03.2013 р.; 15.06.2016 р. позивач звільнений за угодою сторін, ст. 36 КЗпП України згідно наказу №340-к від 14.06.2016 р.

Як вбачається із долучених до матеріалів справи копій відповідей Територіальної державної інспекції з питань праці у Львівській області від 17.03.2014р. № 02-1175/0 / а.с.61-63/ та від 02.06.2014р. №06-16/3740 / а.с.64-68/ проведеними перевірками стану додержання вимог законодавства про працю на ЛМКП «Львівтеплоенерго» виявлено ряд порушень, зокрема факти порушення вимоги п. 2.2. Генеральної, галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об`єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2012 рр., ст. 96, 97 КЗпП України та ч.3. ст. 6 Закону України «Про оплату праці» - тобто при розроблені тарифної сітки для робітників виробничих підрозділів на Підприємстві встановлено мінімальні годинні ставки робітників виробничих підрозділів у розмірі меншому, ніж встановлено Галузевою угодою на 2010-2012 роки, та порушено вимоги ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» якими передбачено проведення виплати заробітної плати не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата, окрім цього, окрім цього встановлене заниження розмірів окладів керівників, професіоналів, фахівців, службовців і робітників.

Постановою Залізничного районного суду м. Львова від 14.11.2013р. директора ЛМКП «Львівтеплоенерго» визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 41 КУпАП, і накладено на нього стягнення штраф у розмірі 510,00 /п`ятсот десять/ грн. Вказана постанова набрала законної сили і з такої вбачається, що директором ЛМКП «Львівтеплоенерго» допущено порушення вимог п.2.2 Генеральної, галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об`єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2013 роки, ст. 96, 97 КЗпП України та ч. 3 ст. 6 Закону України «Про оплату праці», тарифна ставка розраховувалась з 01.07.2010 року по 30.04.2012 року, виходячи з мінімальної зарплати 744,00 грн. при встановлення Законом України «Про державний бюджет України на 2010 рік» мінімальної заробітної плати з 01.01.2010 р. 907 грн., чим порушено вимоги ст. 95 КЗпП України. З 01.05.2012 р. по 30.04.2013 р., виходячи з мінімальної зарплати 869 грн., при встановленні Законом України «Про державний бюджет України на 2012 рік» мінімальної заробітної плати з 01.04.2012 р. 1094 грн., чим порушено вимоги ст. 95 КЗпП України. З 01.05.2013 р. розрахована, виходячи з мінімальної заробітної плати 922,00 грн., при встановленні Законом України «Про державний бюджет України на 2013 рік» мінімальної заробітної плати з 01.01.2013 р. 1147,00 грн., чим порушено вимоги ст. 95 КЗпП України. Виходячи з наведеного з 01.05.2013 р. годинна тарифна ставка машиніста берегових насосних станцій ІІ розряду становить 11,59 грн., годинна тарифна ставка старшого машиніста турбінного відділу 5 розряду становить 16,53 грн., годинна тарифна ставка слюсаря з ремонту паро газотурбінного устаткування 5 розряду становить 16,23 грн., посадовий оклад начальника зміни станції становить 4199,00 грн., старший майстер виробничої дільниці 1 гр. 3986,00 грн., начальник цеху 4214 грн., тобто при розробленні тарифної сітки для робітників виробничих підрозділів на підприємстві встановлено мінімальні годинні тарифні ставки робітників виробничих підрозділів у розмірі меншому ніж встановлений Галузевою угодою на 2010-2012 роки та в порушення вимог ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується по мірі надходження коштів два рази на місяць, а не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду за який здійснюється виплата. /а.с.59-60/.

Із долученої до матеріалів справи копії окремої ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 26.02.2015 року вбачається, що ЛМКП «Львівтеплоенерго» не дотримується умов колективного договору, а саме п. 16.1 Колективного договору на 2012-2013 роки та п. 1.1.3 Галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об`єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2011 роки та п. 2 Територіальної угоди на 2012-2014 роки в частині визначення тарифної ставки /а.с. 108 -109/.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак, вищевказаними судовими рішеннями встановлено порушення відповідачем вимог законодавства про оплату праці в період 2010-2015 років в частині визначення розміру тарифної ставки. Отже, ця обставина не потребує додаткового доведення.

Згідно пункту 4.3. Колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2009-2010 роки та пункту 4.3. Колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2012-2013роки ЛМКП «Львівтеплоенерго» погодилося враховувати норми та положення генеральної, галузевої, регіональної та міської угод /а.с.83-89, 90-97/.

Відповідно до п. 1.1.3. Галузевої угоди між Міністерством з питань житлово-комунального господарства України, Всеукраїнським об`єднанням обласних організацій роботодавців підприємств житлово-комунальної галузі «Федерація роботодавців ЖКГ України та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2012 роки, мінімальна тарифна ставка (оклад) за просту некваліфіковану працю встановлюється у розмірі не нижче визначеної законодавством мінімальної заробітної плати, а мінімальна тарифна ставка робітника І розряду - у розмірі не менше 120 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом /а.с.71-76/.

Згідно з Тарифною частиною Регіональної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об`єднанням роботодавців та профспілковими об`єднанням Львівської області на 2010-2011 роки встановлено мінімальну тарифну ставку робітника І розряду у розмірі, передбаченому в Галузевій угоді між Міністерством ЖКГ України та ЦК профспілки працівників ЖКГ, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2010-2011 роки /а.с.98-101/.

Додатком № 1 до Тарифної частини Регіональної угоди на 2010-2011 роки встановлено, що коефіцієнт співвідношень тарифної ставки робітника І розряду за підгалузями та видами робіт до встановленого галузевою угодою мінімальної тарифної ставки робітника І розряду (групи кваліфікації) - для працівників, зайнятих на роботах по ремонту, налагодженню, обслуговуванню електроенергетичного, санітарно-технічного та іншого устаткування ТЕЦ, даний коефіцієнт становить 1,59.

Додатком №2 до Тарифної частини Регіональної угоди на 2010-2011 роки встановлено єдину сітку міжрозрядних тарифних коефіцієнтів по підгалузях житлово-комунального господарства, згідно з якою наведений коефіцієнт для робітників 6 розряду становить 1,80.

Згідно з Тарифною частиною Територіальної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об`єднання роботодавців та профспілковими об`єднаннями Львівської області на 2012-2014 роки встановлено, що оплата праці працівників підприємств житлово-комунального господарства області здійснюється із застосуванням вимог Тарифної частини. Встановлено мінімальну тарифну ставку робітника 1 розряду у розмірі, передбаченому в Галузевій угоді між Міністерством ЖКГ України та ЦК профспілки працівників ЖКГ, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України./а.с.102-107/.

Додатком № 1 до Тарифної частини Територіальної угоди на 2012-2014 роки встановлено коефіцієнт співвідношення мінімальної тарифної ставки робітника 1 розряду за підгалузями та видами робіт до встановленого галузевою угодою мінімальної тарифної ставки робітника 1 розряду для працівників, зайнятих на роботах по ремонту, налагодженню, обслуговуванню електроенергетичного, санітарно-технічного та іншого устаткування ТЕЦ, даний коефіцієнт становить 1,59.

Додатком № 2 до Тарифної частини Територіальної угоди на 2012-2014 роки, встановлено єдину сітку міжрозрядних тарифних коефіцієнтів по підгалузях житлово-комунального господарства, згідно з якою наведений коефіцієнт для робітників 6 розряду становить 1,80.

Згідно п. 16.2 Колективного договору ЛМКП «Львівтеплоенерго» на 2009-2010 роки та 2012-2013 роки розміри тарифних ставок і схеми посадових окладів працівників встановлюються з урахуванням мінімальних гарантій, визначених галузевою (регіональною) угодою.

17.12.2012 року позивач був переведений на Сихівський район теплових мереж на посаду майстра по строковому трудовому договору терміном на три місяці згідно наказу №711-к від 17.12.2012 р.; 18.03.2013 р. був переведений на постійну роботу за даною посадою згідно наказу № 127-к від 18.03.2013 р.

Згідно Схеми посадових окладів і тарифних ставок працівників ЛМКП «Львівтеплоенерго» до Колективного договору ЛМКП «Львітеплоенерго» на 2012-2013 роки, коефіцієнт співвідношень до тарифної ставки робітника І розряду майстра виробничої дільниці 2 групи становить 2,34.

Додатком № 6 до Тарифної частини Територіальної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об`єднання роботодавців та профспілковими об`єднаннями Львівської області на 2012-2014 роки встановлено коефіцієнт співвідношення розмірів місячних посадових окладів керівників, професіоналів, фахіців до встановленої Галузевою угодою мінімальної тарифної ставки робітника 1 розряду основного виробництва майстра виробничої дільниці 2 групи 2,34.

Додатками № 1 та №6 до Територіальної угоди між Львівською обласною державною адміністрацією, об`єднання роботодавців та профспілковими об`єднаннями Львівської області на 2012-2014 роки встановлено коефіцієнтів співвідношень тарифної ставки робітника І розряду за підгалузями та видами робіт до встановленої галузевою угодою мінімальної тарифної ставки робітника І розряду по експлуатації устаткування котелень, теплових та електричних мереж 1,37, а коефіцієнт співвідношень розмірів місячних посадових окладів керівників, професіоналів, фахівців майстра виробничої дільниці 2 групи становить 2,34.

Законами України «Про Державний бюджет України на 2010 рік» від 27.04.2010 р. № 2154-VІ, «Про Державний бюджет України на 2011 рік» від 23.12.2010 р. № 2857-VІ, «Про Державний бюджет України на 2012 рік» від 22.12.2011р.№ 4282-VІ, «Про Державний бюджет України на 2013 рік» від 06.12.2012р. № 5515-VІ, «Про Державний бюджет України на 2014 рік» від 16.01.2014р.№ 719-VІІ, «Про Державний бюджет України на 2015 рік» від 28.12.2014р.№ 80-VІІ, встановлено розміри мінімальної заробітної плати, а саме: на 2010 рік: з 1 січня 869,00 грн., з 1 квітня 884,00 грн., з 1 липня 888,00 грн., з 1 жовтня 907,00 грн., з 1 грудня 922,00 грн.; на 2011 рік: з 1 січня 941,00 грн., з 1 квітня 960,00 грн., з 1 жовтня 985,00 грн., з 1 грудня 1004,00 грн.; на 2012 рік: з 1 січня -1073,00 грн., з 1 квітня -1094.00 грн.,з 1 липня -1102,00 грн., з 1 жовтня -1118,00 грн., з 1 грудня -1134,00 грн.; на 2013 рік: з 1 січня -1147,00 грн., з 1 грудня -1218,00 грн.; на 2014 рік: 1218.00 грн.; на 2015 рік: з 1 січня - 1218,00 грн., з 1 вересня 1378,00 грн.

Статтею 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» визначено, що положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду.

Положеннями цього Закону також передбачено, що умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод (ч.2 ст.5), а галузева (міжгалузева) угода не може погіршувати становище працівників порівняно з генеральною угодою (ч. 3 ст. 8).

Згідно із абз. 4, 5 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про оплату праці» організація оплати праці здійснюється, зокрема, на підставі галузевих (міжгалузевих), територіальних угод та колективних договорів.

Відповідно до ч.1 ст. 14 цього Закону договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнях відповідно до законів.

Частиною 1 ст. 15 цього Закону передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами. У разі, коли колективний договір на підприємстві не укладено, роботодавець зобов`язаний погодити ці питання з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником), що представляє інтереси більшості працівників, а у разі його відсутності - з іншим уповноваженим на представництво органом.

Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються з урахуванням вимог, передбачених частиною першою цієї статті.

Аналогічні положення містяться в ст. 97 КЗпП України.

За змістом зазначених норм встановлені галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами умови оплати праці є гарантіями для працівників в сфері оплати праці й безпосереднє застосування таких умов є обов`язковим для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії угоди.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про оплату праці» суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами.

Відтак, застосування умов галузевих (міжгалузевих) і територіальних угод є обов`язком відповідача й не залежить від наявності відповідних положень в колективному договорі, і має на меті забезпечення гарантій, встановлених для працівників законодавством.

Своє підтвердження вказане порушення трудового законодавства знайшло, як в ході перевірки, проведеної Територіальною державної інспекцією з питань праці у Львівській області, так і під час перевірки Державної фінансової інспекції у Львівській області.

Суд не приймає до уваги покликання представника відповідача у відзиві на пропущення позивачем строку звернення до суду, оскільки вказане суперечить ч. 2 ст. 233 КЗпП України, якою передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Рішенням Конституційного Суду України від 15.10.2013 №8-рп/2013 надано офіційне тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, статтям 1, 2 Закону України «Про оплату праці», зокрема, у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснення роботодавцем нарахування таких виплат.

Оскільки судом встановлено факт порушення відповідачем законодавства про оплату праці, то ця обставина є підставою для задоволення позову, а з огляду на наведені вище приписи закону і роз`яснення Конституційного Суду України вимоги позивача не обмежуються будь-яким строком.

Враховуючи, що відповідачем порушено трудові права позивача, зокрема на належний рівень оплати праці, передбачений чинним законодавством, а тому суд приходить до висновку, що з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь позивача необхідно стягнути невиплачену заробітну плату.

Згідно із ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

01 січня 2001 року набрав чинності Закон України № 2050-111 від 19.10.2000 р. «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».

Статтями 1, 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Пунктами 3, 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21.02.2001р. №159 передбачено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що у визначені законодавством строки ЛМКП «Львівтеплоенерго» не виплатило позивачу заробітну плату, що потягло за собою втрату частини його доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати, то така позовна вимога теж підставна.

Разом з тим, представником відповідача подано суду розрахунок недоплаченої заробітної плати та суми компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати позивачу.

Представник позивача подала заяву про зменшення розміру позовних вимог та погодилася із контррозрахунком, що наданий представником відповідача.

Відтак, суд приймає до уваги поданий відповідачем контррозрахунок та заяву представника позивача про зменшення розміру позовних вимог.

Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, а тому суд визначає суму, що підлягає стягненню без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Відтак, позовні вимоги є підставними та підлягають частковому задоволенню, а тому з ЛМКП «Львівтеплоенерго» на користь позивача необхідно стягнути невиплачену заробітну плату, яка присуджена йому без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів у розмірі 50818 грн. за період з 01 січня 2010 р. по 30.06.2015 р., а також 67384,29 грн. компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

Згідно ч.3 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Із змісту ст. 137 ЦПК України вбачається, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно долучених до матеріалів справи ордеру на надання правничої /правової/ допомоги, додаткової угоди до Договору про надання правничої допомоги від 19.02.2020 р., акта приймання-передачі до Договору про надання правничої допомоги від 19.02.2020 р., розрахунку витрат на професійну правничу допомогу та квитанції до прибуткового касового ордера № 29 про сплату коштів від 06.05.2020 року позивач ОСОБА_1 уклав з адвокатом Прімєровою Н.Г. договір про надання правової допомоги та здійснив оплату у розмірі 3000,00 грн. / а.с. 51-54/.

Відтак, із відповідача на користь позивача слід стягнути витрат на правову допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 82, 89, 137, 141, 259, 263-265, 268, 274-279 ЦПК України, ст. 43, 129 Конституції України, ст. 96, 97, 233, 234, 237-1 КЗпП України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути із Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» /ідентифікаційний код 05506460, що знаходиться у м. Львові на вул. Д. Апостола, 1/ на користь ОСОБА_1 /ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 АДРЕСА_2 /п`ятдесят тисяч вісімсот вісімнадцять/ гривень невиплаченої заробітної плати за період з 01.01.2010 р. по 30.06.2015 р., без врахування утримання податків та інших обов`язкових платежів та 67384 /шістдесят сім тисяч триста вісімдесят чотири/ гривні 29 копійок компенсації втрати частини заробітної плати, у зв`язку з порушення строків її виплати, а всього 118 202 /сто вісімнадцять тисяч двісті дві/ гривні 29 копійок без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України.

Стягнути із Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» /ідентифікаційний код 05506460, що знаходиться у м. Львові на вул. Д. Апостола, 1/ на користь ОСОБА_1 /ІПН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 / понесені судові витрати на правову допомогу у розмірі 3000,00 /три тисячі/ гривень.

Стягнути із Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» /ідентифікаційний код 05506460, що знаходиться у м. Львові на вул. Д. Апостола, 1/ на користь держави судовий збір в розмірі 840/вісімсот сорок/ гривень 80 копійок.

У решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, або в строки та порядку, передбачені ст. 354, 355 ЦПК України.

Текст рішення суду складений 27 липня 2020 року.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Бориславський Ю. Л.