ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/699/20 Номер провадження 22-ц/814/1386/20Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

розглянула в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави в складі судді Турченко Т.В. від 23 березня 2020 року (час ухвалення судового рішення та дата виготовлення повного тексту рішення не зазначені), по справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" про захист прав споживача страхових послуг,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з трьома позовами до ПрАТ "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп"про зобов`язання страховика прийняти рішення про виплату страхового відшкодування, стягнення страхового відшкодування в сумі 98000 грн. та пені за невиплату страхового відшкодування в сумі 88167,33 грн.

В подальшому, після об`єднання позовів в одне провадження та уточнення позовних вимог, просив стягнути з відповідача пеню - 8305,32 грн. за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в сумі 92388,88 грн. в період з 19 жовтня 2019 року по 10 лютого 2020 року, а також витрати на правничу допомогу в сумі 21000 грн.

Позов обґрунтований тим, що він є власником автомобіля Mercedes-Benz д.н.з. НОМЕР_1 , який під керуванням ОСОБА_2 20.08.2019 року о 05-00 год. на автодорозі Кобеляки-Білики попав в ДТП з автомобілем CHERY Amulet д.н.з. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_3 , внаслідок порушення останнім ПДР України.

З огляду на те, що автомобіль CHERY Amulet було застраховано в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», 27.08.2019 року ОСОБА_1 звернувся до страховика з заявою про страхове відшкодування.

Зважаючи на те, що страхове відшкодування було виплачено лише 04.03.2020 року, вважав, що страховик зобов`язаний сплатити пеню за несвоєчасну виплату останнього.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 березня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" про захист прав споживача страхових послуг відмовлено в повному обсязі за безпідставністю.

Ухвалюючи рішення, суд дійшов висновку про відсутність достатніх правових підстав для нарахування пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, з огляду на виплату останнього в межах строку передбаченого ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» після встановлення вини водія ОСОБА_3 та отримання страховиком постанови Кобеляцького районного суду Полтавської області від 03.02.2020 року про притягнення вказаної особи до адміністративної відповідальності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог про стягнення пені в повному обсязі.

Зокрема вказує про помилковість висновку суду, що строк прийняття рішення щодо виплати страхового відшкодування починає спливати після підтвердження настання страхового випадку та встановлення вини застрахованої особи, тобто з часу постановлення відповідного судового рішення, вважаючи, що таке обрахування не ґрунтується на законі та порушує права потерпілої особи.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення останньої.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, 20.08.2019 року на 3 км. а/ш «Кобеляки-Білики» сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , власником якого є позивач ОСОБА_1 та автомобіля CHERY Amulet, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок порушення останнім ПДР України.

Згідно полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-169246364 від 23.07.2019 року автомобіль «CHERY AMULET», д.н.з. НОМЕР_2 було застраховано в ПрАТ "УСК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп", строком на рік - до 22.07.2020 року.

Згідно висновку №01-09 від 02.09.2019 року експертного автотоварознавчого дослідження вартість відновлювального ремонту автомобіля Mercedes-Benz, д.н.з. НОМЕР_1 з урахуванням зносу, складає: 101 733,88 грн. (37 125,00 деталі із урахуванням зносу + 57 183,88 роботи та матеріали). Вартість матеріального збитку, без ПДВ, складає: 94 308,88 грн.

27.09.2019 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно постанови Кобеляцького районного суду Полтавської області від 03.02.2020 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

З платіжного доручення №ЗР023744 від 04.03.2020 року вбачається, що ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» перерахувало на користь ОСОБА_1 92308,88 грн. страхового відшкодування.

Вважаючи, що відповідач не виплатив страхове відшкодування протягом визначених законом 90 днів з часу звернення, тобто до кінця 2019 року, а здійснив виплату лише в березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою про стягнення пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд дійшов висновку щодо своєчасної виплати страхового відшкодування страховиком, з огляду на ухвалення постанови Кобеляцьким районним судом від 03.02.2020 року про визнання винним ОСОБА_3 у скоєнні ДТП, що і стало підставою для настання цивільно-правової відповідальності його страховика.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Відповідно до норм статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи яка застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Порядок прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) страховиком та його виплати регламентовано ст. 36 вказаного закону, згідно якої протягом 15 днів з дня узгодження страховиком розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

В разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Одночасно, згідно до п. 5 даної статті за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Вказана норма Закону, який є спеціальним в даних правовідносинах кореспондується з положеннями ст. 992 ЦК України та ст. 20 Закону України «Про страхування».

Крім того, Правилами добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в новій редакції, чинній на час скоєння ДТП, визначено перелік документів, що підтверджують настання страхового випадку та розмір збитків.

Так, в залежності від конкретного страхового випадку страховику повинні бути надані відповідні документи, обов`язковий перелік яких визначає пункт 11 вказаних Правил.

Зокрема, пункт 11. 1.1.9 відносить до таких документів - документи, видані компетентним органами, що підтверджують наявність вини страхувальника (особи, цивільна відповідальність якої застрахована) та розмір заподіяної третім особам шкоди внаслідок ДТП (витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань, документи щодо судових рішень ( наприклад вироки, постанови суду).

Матеріалами справи доводиться та не заперечується сторонами, що після скоєння ДТП 20.08.2019 року, позивач ОСОБА_1 , як потерпіла особа, 27.09.2019 р. звернувся до страховика - ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» з заявою про страхове відшкодування, з наданням відповідних банківських реквізитів.

Будь-яких документів, які в розумінні діючих у страховика Правил та норм чинного законодавства, доводили б вину страхувальника ОСОБА_3 позивачем надано не було.

4 березня 2020 року відповідач сплатив позивачу страхове відшкодування в сумі 92308,88 грн.

Постановляючи рішення про безпідставність вимог позивача в частині стягнення з страховика пені за несвоєчасну виплату страхового відшкодування, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що до моменту встановлення відповідним судовим рішенням вини в діях водія страхувальника ОСОБА_3 , внаслідок яких сталася дорожньо-транспортна пригода, були відсутні достатні правові підстави для вирішення страховиком питання про виплату страхового відшкодування потерпілому.

При цьому, суд погодився з позицією відповідача про те, що з аналізу статей 6, 29, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» можна дійти висновку, що обов`язок страховика з виплати страхового відшкодування виникає з дати отримання заяви потерпілого про страхову відшкодування за умови, шо останнім надано підтвердження настання цивільно-правової відповідальності саме водія забезпеченого автомобіля.

Тобто, строк прийняття рішення щодо виплати або відмови у такій виплаті страхового відшкодування буде обраховуватись з дати отримання страховиком підтвердження настання страхового випадку.

Так, з матеріалів справи вбачається, що після скоєння 20.08.2019 року ДТП за участю водіїв ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , працівниками поліції був складений протокол про адміністративне правопорушення серії БР №064491 стосовно ОСОБА_3 , який був направлений на розгляд до місцевого суду.

Адміністративна справа була направлена на розгляд Кобеляцького районного суду Полтавської області, постановою якого від 03.02.2020 р. встановлено вину водія ОСОБА_3 в скоєнні правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Про існування вказаної постанови, а відтак і про винність застрахованої особи в настанні страхового випадку, відповідач довідався в лютому 2020 року, що не було спростовано позивачем в ході розгляду справи в суді першої інстанції.

За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи, що за змістом ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» лише внаслідок винних дій зі сторони страховика у несвоєчасній виплаті страхового відшкодування наступають наслідки у вигляді нарахування пені, в даному випадку відсутні достатні правові підстави покладати на відповідача обов`язок сплатити потерпілому пеню в розмірі пробійної облікової ставки НБ України, враховуючи, що останнім не було виконано обов`язку по направленню на адресу страхової компанії документа про винуватість страхувальника, і лише 03.02 2019 року суд прийняв рішення про його вину в скоєнні правопорушення за ст. 124 КУпАП.

Таким чином, беручи до уваги викладене та враховуючи, що виплата страхового відшкодування мала місце на початку березня 2020 року, тобто в межах 90 денного строку, визначеного ст.36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вимога позивача ОСОБА_1 про покладення на страховика відповідальності за не сплату страхової виплати, є безпідставною.

Апеляційна скарга не містить посилань на обставини, з якими процесуальне законодавство пов`язує підстави для скасування чи зміни судового рішення.

Так, текст апеляційної скарги на перших восьми аркушах фактично дублює зміст заявлених позовних вимог.

Подальше посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права не заслуговує на увагу, оскільки не стосується самого рішення суду, а містить лише заперечення з діями суду першої інстанції щодо заяв про прийняття чи не прийняття відмови від інших позовних вимог та в частині постановлених з цього приводу ухвал, які не є предметом апеляційного розгляду.

Відхиляються доводи апеляційної скарги щодо не з`ясування місцевим судом виконання страховиком вимог п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки на такі обставини сам позивач не посилався як на підстави заявлених вимог, а відтак вони не належать до предмета дослідження в розумінні ч.2 ст. 77 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги щодо не з`ясування судом всіх фактичних обставин по справі, в тому числі і щодо виконання апелянтом вимог ст. 35 вказаного закону про своєчасне направлення всіх належних для виплати документів, не приймаються колегію суддів до уваги, оскільки підставою для відмови в задоволенні позову є висновок суду про відсутність вини страховика у несвоєчасній виплаті страхового відшкодування, враховуючи, що така виплата мала місце протягом 90 днів визначених ст. 36 вищевказаного Закону з часу винесення судом рішення про винність страхувальника та повідомлення про це страховика.

До встановлення в передбаченому законом порядку вини застрахованої особи - водія ОСОБА_3 , враховуючи, що страховий випадок став наслідком зіткнення двох транспортних засобів, у страховика не було достатніх правових підстав для вирішення питання про здійснення страхових виплат по заяві ОСОБА_1 , який не надав необхідних документів про винуватість страхувальника.

Європейський суд з прав людини вказав що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року), а тому оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За вказаних обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду, яке постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів.

Повний текст постанови складено 23 липня 2020 року.

Судді: Обідіна О.І. Бутенко С.Б. Прядкіна О.В.