КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5073/2020
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2020 року місто Київ

справа № 362/6124/15-ц

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Шкоріної О.І.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Корнієнка С.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою власністю та поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив впорядку поділу майна:

- визнати за ним право особистої приватної власності на житловий будинок з господарськими та побутовими надвірними будівлями та спорудами, і земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий №:14:016:0006, що розташовані по АДРЕСА_1 ;

- виділити йому в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя та визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами і 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,067 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 ;

- визнати за ним право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення загальною площею 41,8 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_3 ;

ОСОБА_3 в порядку поділу майна просив виділити із визнанням за нею права власності на:

- 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами і 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,067 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 , а також на 1/2 частину нежитлового приміщення загальною площею 41,8 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_3 .

ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічноюпозовноюзаявою, в якій з урахуванням уточнень просила:

- визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами і земельну ділянку загальною площею 0,067 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 ;

- визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими та побутовими надвірними будівлями та спорудами і1/2 частину земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий№:14:016:0006, по АДРЕСА_1 ;

- визнати за нею право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення загальною площею 41,8 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 в порядку поділу майна подружжя просила виділити майно із визнанням за ним права власності на:

- 1/2 частину нежитлового приміщення загальною площею 41,8 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_3 ;

- 1/2 частину житлового будинку з господарськими та побутовими надвірними будівлями та спорудами і 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1000 га, кадастровий №:14:016:0006, по АДРЕСА_1 .

Крім того, просила:

- виділити у власність ОСОБА_2 автопричіп марки «Сантей 750-131», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартістю 18000 грн. та автомобіль марки «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю 462929,66 грн.;

- стягнути з ОСОБА_2 на її користь різницю вартості майна на загальну суму 231464 грн.;

- поділити між нею та ОСОБА_2 корпоративні майнові та немайнові права, які останній має в ПП«Васильківпастранс», будучи одним із його засновників;

- стягнути з ОСОБА_2 на її користь 20 % від отриманих ним доходів в ПП «Васильківпастранс» за 2014-2015 роки на загальну суму 1610573 грн..

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано житловий будинок з господарськими та побутовими надвірними будівлями та спорудами і земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий №:14:016:0006, розташовані по АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_2 .

Виділено ОСОБА_2 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя та визнано за ним право власності на:

- 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами і земельної ділянки, загальною площею 0,067 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 ;

- 1/2 частину нежитлового приміщення загальною площею 41,8 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_3 .

Виділено ОСОБА_3 у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя та визнано за нею право власності на:

- 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами і земельної ділянки, загальною площею 0,067 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_2 ;

- 1/2 частину нежитлового приміщення загальною площею 41,8 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_3 .

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Виділено ОСОБА_3 у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя та визнано за нею право власності на:

- 1/2 частину нежитлового приміщення загальною площею 41,8 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_3 ;

- 1/2 частину автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер НОМЕР_3 ;

- 1/2 частину автопричепу марки «Сантей 750-131», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Виділено ОСОБА_2 у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя та визнано за ним право власності на:

- 1/2 частину нежитлового приміщення загальною площею 41,8 кв.м, що знаходиться по АДРЕСА_3 ;

- 1/2 частину автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер НОМЕР_3 ;

- 1/2 частину автопричепу марки «Сантей 750-131», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18 липня 2017 року рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 15 січня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 липня 2017 року в частині позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ корпоративних прав, стягнення доходів від діяльності підприємства за 2014-2015 роки, поділ житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 , автомобіля марки «MitsubishiPajero» та автопричепу марки «Сантей 750-131» залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права просив:

скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2017 року, ухваливши нове, за яким відмовити позивачу ОСОБА_2 у задоволені його позовних вимог в частині визнання особистою власністю житлового будинку з господарськими та побутовими надвірними будівлями та спорудами, земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий №:14:016:0006, по АДРЕСА_1 , в частині розподілу будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_2 та за зустрічним позовом ОСОБА_3 в частині розподілу будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_2 ;

визнати за ним право власності на 1/3 частину житлового будинку та земельної ділянки, загальною площею 0,067 га, по АДРЕСА_2 , іншу частину по 1/3 залишити за відповідачами;

визнати за ним право власності на 1/2 частину житловогобудинкута земельноїділянкиплощею 0,1000 га, кадастровий №:14:016:0006, розташовані по АДРЕСА_1 , іншу 1/2 частину визнати за відповідачем ОСОБА_4 .

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилався на те, що ухваливши рішення, суд першої інстанції вирішив питання про його права, не залучивши його до розгляду справи як третю особу з самостійними вимогами, яка звернулась до суду з відповідною позовною заявою та помилково не звернув увагу на його пояснення, які він давав, будучи допитаний в якості свідка при розгляді справи.

Вказував, що за час його спільного проживання з батьками - відповідачами по справі, вони отримали як переселенці з Чорнобильської зони обов`язкового відселення 2-х кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , разом отримали свідоцтво про право власності на вищезазначену квартиру в спільну сумісну власність, де він мав 1/3 частку у спільному майні.

Зазначав, що згодом за їх спільною домовленістю вказану квартиру було продана та за отримані кошти придбаний будинок по АДРЕСА_2 .

Вважає, що оскільки його частина при продажу квартири АДРЕСА_5 ові складала 1/3 частку в майні, так і в отриманих коштах за які був придбаний вищезазначений спірний будинок, він має право на отримання у власність 1/3 частину як будинку так і земельної ділянки по АДРЕСА_2 .

Посилався на те, що впозовній заяві ОСОБА_2 та за зустрічним позовом ОСОБА_3 заявлені права на поділ зазначеного майна лише на двох, що порушує його права та законні інтереси.

Вказував, що у січні 2012 року ним був придбаний за особисті кошти та поставлений на облік автобус марки «Неоплан» державний номер НОМЕР_4 .

Зазначав, що в грудні 2013 року його батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_3 запропонували йому придбати земельну ділянку та розпочати будівництво будинку для нього окремо. Він погодився з такою пропозицією та 26 грудня 2013 року продав автобус марки «Неоплан» за грошову суму еквівалентну - 35000 Євро.

Посилався на те, що за частину отриманих грошей згідно договору-купівлі продажу земельної ділянки від 27 січня 2014 року ОСОБА_2 придбав земельну ділянку розміром 0.100 га по АДРЕСА_1 за 59252 грн. (що дорівнює - 5300 Євро), які він віддав відповідачу для укладання угоди. За залишок грошей 30000 Євро почалось та практично завершилось будівництво будинку, який прийнятий в експлуатацію 01 жовтня 2014 року.

Вказував, що монтажні та внутрішні роботи відповідачі виконали за свої спільні сумісні кошти.

Вважає, що визнання за ОСОБА_2 права власності на будинок по АДРЕСА_1 та земельну ділянку для будівництва та обслуговування зазначеного будинку площею 0.1000 га порушує його законні права та інтереси на спірне майно.

Відзиву на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надійшло.

ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні апеляційного суду апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити з вищевказаних підстав.

Позивач та відповідач усудове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Колегія суддів вважає можливим розглядати справу у їх відсутності на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді Борисової О.В., пояснення ОСОБА_1 та його представника, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційне провадження підлягає закриттю з наступних підстав.

Згідно з п.8 ч.3 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року №11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Так, відповідно до ч.1 ст.352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

З аналізу наведеної статті вбачається, що особи, які не брали участь у справі, мають право на апеляційне оскарження лише за умови, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов'язки.

Як вбачається з матеріалів справи, у серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання майна особистою власністю та поділ спільного майна подружжя.

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

ОСОБА_1 є сином сторін.

З журналу судового засідання від 02 березня 2017 року вбачається, що ОСОБА_1 був допитаний в якості свідка.

03 березня 2017 року ОСОБА_3 подала до Васильківського міськрайонного суду Київської області заяву, в якій просила залучити в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, а саме на частину будинку, земельної ділянки по АДРЕСА_1 - ОСОБА_1 .

З журналу судового засідання від 28 березня 2017 року вбачається, що у задоволенні заяви ОСОБА_3 про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_1 відмовлено.

31 березня 2017 року ОСОБА_1 , як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, звернувся до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою, в якій просив визнати за ним:

право власності на 1/3 частину житлового будинку та земельної ділянкипо АДРЕСА_2 ;

визнати за ним право власності на 1/2 частину житловогобудинкута земельноїділянкиплощею 0,1000 га, кадастровий №:14:016:0006, розташовані по АДРЕСА_1 .

Обгрунтовуючи вимоги посилавсяна те, що його частка в коштах, які були витрачені на придбання житлового будинку по АДРЕСА_2 становила 1/3, а тому вважав, що він має право на отримання у власність 1/3 частини житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_2 .

Вказував, що він також витрачав свої кошти, які отримав від продажу автобуса, на придбання будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Вказані об`єкти нерухомості були предметом даного спору.

Проте, позов ОСОБА_1 , як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору не був прийнятий до спільного розгляду, оскільки як вбачається з звукозапису судового засідання від 04 квітня 2017 року головуючим по справі було зазначено, що суд відкладав розгляд справи на стадії судових дебатів.

Як було встановлено судом першої інстанції, з 17 листопада 1984 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний на підставі рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 грудня 2015 року, яке набрало чинності.

У вказаному судовому рішенні суд зробив висновок, який є преюдиційним, про те, що шлюбні відносини між сторонами припинилися з початку 2013 року і з цього часу спільне господарство вони не ведуть.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 31 січня 2012 року серії ЯМ № ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,0683 га по АДРЕСА_2 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

На підставі договору купівлі-продажу від 27 вересня 2003 року, посвідченого Другою Васильківською державною нотаріальною конторою за реєстровим №2538, ОСОБА_2 є власником будинку по АДРЕСА_2 .

Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27 січня 2014 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №16845019 від 27 січня 2014 року ОСОБА_2 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,1000 га, що розташована на АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 29471460 від 13 листопада 2014 року ОСОБА_2 є власником житлового будинку, загальною площею 211,7 кв.м, на АДРЕСА_1 .

Вирішуючи спір про поділ житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_2 , суд першої інстанції встановив, що дане майно придбано сторонами під час перебування у шлюбі, а тому є об'єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя і підлягає поділу по 1/2 його частині.

Суд першої інстанції, визнаючи особистою приватною власністю ОСОБА_2 житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,10 га по АДРЕСА_1 , виходив із доведеності факту придбання цього майна у 2014 році ОСОБА_2 за особисті кошти після припинення шлюбних відносин із ОСОБА_3 у 2013 році.

Звертаючись з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції, ОСОБА_1 посилався на те, що вказаним рішенням вирішено питання про його права та обов`язки, оскільки він приймав участь у придбанні майна, про поділ якого просили його батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а тому вважав, що 1/3 частина житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_2 та 1/2 частина житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 належить йому.

На підтвердження своїх вимог ОСОБА_1 до апеляційної скарги додав: копії довідок про реєстрацію місця проживання особи від 30 березня 2017 року, копію листа Виконавчого комітету Васильківської міської ради Київської області від 30 березня 2017 року, копію інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державної и реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, копію договору купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_2 , копію довідки Територіального сервісного центру №3244 МВС України від 11 січня 2017 року, копію державного акту на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:025:0008 та копію меж вказаної земельної ділянки.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, ОСОБА_1 не було надано до апеляційної скарги доказів того, що саме за кошти, які були отримані від продажу квартири АДРЕСА_5 , яка перебувала у спільній сумісній власності його, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (по 1/3 частині) було придбано житловий будинок по АДРЕСА_2 .

ОСОБА_1 вказував на те, що 26 грудня 2013 року він продав автобус марки «Неоплан» за грошову суму еквівалентну 35000 Євро, частину з яких 59252 грн. (що дорівнює - 5300 Євро) він віддав своєму батьку ОСОБА_2 для придбання земельної ділянки розміром 0,100 га по АДРЕСА_1 . За залишок грошей 30000 Євро почалось та практично завершилось будівництво будинку, який прийнятий в експлуатацію 01 жовтня 2014 року.

При цьому, доказів на підтвердження вказаних обставин надано не було.

Суду апеляційної інстанції не було надано доказів на підтвердження факту передачі ОСОБА_1 - ОСОБА_2 грошових суму розмірі 59252 грн., що дорівнює - 5300 Євро, за які була придбана земельна ділянка по АДРЕСА_1 .

Також апелянтом не надано доказів, що саме за його кошти будувався будинок по АДРЕСА_1 .

А відтак, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції розглянутий спір між подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про поділ спільного майна, при цьому рішенням суду першої інстанції не вирішувалися питання про права, інтереси та (або) обов`язки заявника.

Згідно з п.3 ч.1 ст.362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов'язки такої особи не вирішувалося.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає за необхідне закрити апеляційне провадження на підставі ч.3 ст.362 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.260, 261, 268, 362 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2017 року, ухвалене під головуванням судді Корнієнка С.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою власністю та поділ спільного майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину ухвали зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 24 липня 2020 року.

Головуючий:

Судді: