П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2020 року місто Маріуполь

справа № 221/7339/19

провадження № 22-ц/804/2390/20

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого Пономарьової О.М.,

суддів Гаврилової Г.Л., Ткаченко Т.Б.,

секретар судового засідання Сікора М.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Військово-цивільна адміністрація міста Волновахи Донецької області

розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Волноваського районного суду Донецької області у складі судді Писанець Н.В. від 01 червня 2020 року, дата складання повного тексту рішення 04 червня 2020 року,

в с т а н о в и в :

24 вересня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Військово-цивільної адміністрації м. Волноваха Донецької області про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_2 . Позивач ОСОБА_1 є донькою померлого, що підтверджується свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_1 від 20 лютого 1958 року, де батьком зазначений ОСОБА_2 .

Після смерті останнього залишилася спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право власності на колхозний двір від 11 квітня 1989 року, виданого виконкомом Новоазовської районної ради.

За життя батько залишив заповіт, посвідчений Широкінською сільською радою Новоазовського району Донецької області 25 вересня 2012 року реєстр №55, яким заповідав вищевказаний будинок позивачеві. Позивач вважає, що спадщину вона прийняла, подавши заяву про її прийняття до Новоазовської державної нотаріальної контори. Була відкрита спадкова справа, проте, у зв`язку із відсутністю необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, нотаріус не має можливості видати свідоцтво про право на спадщину, про що їй було видано постанову нотаріуса від 31 липня 2018 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У зв`язку з цим, позивач, вважаючи себе належним спадкоємцем майна батька, просила визнати за нею право власності на спадкове майно.

Рішенням Воноваського міського суду Донецької області від 01 червня 2020 року позивачу ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні її позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що вирішення питання здійснюється судом щодо майна, наявного на момент розгляду справи, а позивач ускладнився надати на вимогу суду сучасний технічний паспорт та інші відомості щодо спадкового майна, суд позбавлений можливості встановити відповідні відомості щодо спадкоємців та усіх заінтересованих осіб, чиї права можуть бути порушені у разі задоволення позову, а також встановити, чи має право позивач на спадщину та чи є вона в наявності на момент розгляду справи.

22 червня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою на рішення Воноваського міського суду Донецької області від 01 червня 2020 року, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення, задовольнивши її позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з матеріалів спадкової справи №56137093 вбачається, що ОСОБА_1 є єдиною особою, яка звернулася із заявою про прийняття спадщини, враховуючи, що шестимісячний строк на прийняття спадщини сплинув 01 вересня 2014 року. Посилання суду першої інстанції на позбавлення можливості встановити відомості необхідні для розгляду справи через відсутність сучасного технічного паспорту, позивач вважає необгрунтованими, оскільки технічний паспорт не є документом, на підставі якого встановлюється право власності. Позивач посилається на практику Європейського Суду з прав людини та наполягає на застосуванні «намібійський винятків».

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином 16 липня 2020 року, про що свідчить поштове повідомлення за формою № 119.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд першої інстанції правильно встановив, що до спірних спадкових правовідносин підлягають застосуванню норми книги шостої ЦК України «Спадкове право».

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (частина третя статті 1223 ЦК).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_2 , що підтверджує свідоцтво про його смерть серії НОМЕР_2 , виданим 03 березня 2014 року виконкомом Широкинської сільської ради Новоазовського району Донецької області.

Позивач ОСОБА_1 - є рідною донькою померлого, що підтверджується свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_1 від 20 лютого 1958 року, у якому батьком зазначений ОСОБА_2 .

Після смерті останнього залишилася спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 , який належав спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право власності на колхозний двір від 11 квітня 1989 року, виданого виконкомом Новоазовської районної ради.

За життя ОСОБА_2 залишив заповіт, посвідчений Широкінською сільською радою Новоазовського району Донецької області 25 вересня 2012 року, реєстр №55, яким заповідав вищевказаний будинок позивачці.

29 травня 2014 року до Новоазовської державної нотаріальної контори Почерніна Г.М. подала зщаяву про прийняття спадщини.

Постановою від 31 липня 2018 року державний нотаріус Новоазовської державної нотаріальної контори відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 , за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на спадковий будинок, позивачка зазначила, що звернулася до нотаріальної контори з заявою про оформлення спадщини, але отримала відповідь про неможливість здійснення нотаріальної дії.

Відповідно до статті 9-1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02 вересня 2014 року, у разі якщо останнім місцем проживання спадкодавця є населений пункт, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, затверджений рішенням Кабінету Міністрів України, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, а нерухоме майно або основна його частина, у разі відсутності нерухомого майна - основна частина рухомого майна знаходиться на території, передбаченій частиною першою цієї статті, місцем відкриття спадщини є місце подання першої заяви, що свідчить про волевиявлення щодо спадкового майна, спадкоємців, виконавців заповіту, осіб, заінтересованих в охороні спадкового майна, або вимоги кредиторів. Спадкова справа підлягає реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» та від 02 грудня 2015 р. № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України», с.Широкине Волноваського району Донецької області віднесено до таких населених пунктів.

Відповідно до статті 66 Закону України «Про нотаріат», на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину.

Статею 67 того ж з Закону, що визначає порядок видачі свідоцтва про право на спадщину, передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена.

Видача свідоцтва про право на спадщину за заповітом, згідно зі ст.69 того ж Закону, можлива за умови перевірки нотаріусом або в сільських населених пунктах посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина після смерті батька позивачки, проте у зв`язку з тим, що на теперішній час спадкове майно залишається на тимчасово непідконтрольній українській владі території України, нотаріус позбавлений можливості отримати інформацію від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та реєстрацію прав, а також дані, необхідні для такої реєстрації у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

На теперішній час, отримати необхідну інформацію у Новоазовському бюро технічної інвентаризації Донецької області не має можливості, оскільки воно знаходиться на тимчасово непідконтрольній українській владі території України.

Вирішення питання здійснюється судом щодо майна, наявного на момент розгляду справи, а позивач ускладнився надати на вимогу суду сучасний технічний паспорт та інші відомості щодо спадкового майна, тому суд також позбавлений можливості встановити відповідні відомості щодо спадкоємців та усіх заінтересованих осіб, чиї права можуть бути порушені у разі задоволення позову, а також встановити, чи має право позивач на спадщину, та чи є вона в наявності на момент розгляду справи.

Суду позивачем надавалися до позовної заяви технічний паспорт на спадковий будинок АДРЕСА_1 , виданий 26 березня 2014 року, проте встановити на час виникнення спору наявність або відсутність спадкового майна, яке було розташоване та території, де проводилися активні бойові дії, суд позбавлений можливості з вищевикладених причин.

Крім того, в суді апеляційної інстанції позивач пояснила, що дружина спадкодавця, її мати, яка відмовилась від спадщини після смерті батька, померла у 2018 році, брат позивачки - ОСОБА_4 , син спадкодавця - помер у 2017 році і у нього залишися дорослі діти та дружина. Відомості щодо вказаних спадкоємців суду першої істанції позивачка не надава і до участі в справі вони не притягалися.

За викладених обставин, суд першої інстанції обгрунтовано зробив висновок, що не вбачається порушень прав та інтересів позивача з приводу тимчасово неврегульованих відносин щодо прийняття спадщини у зоні ООС, бо не позбавляє права позивача у подальшому отримати свідоцтво про право на спадщину та відмовив у задоволенні її позовних вимог.

Суд першої інстанції розглянув позовні вимоги в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих позивачем.

Частина 2 ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом третім вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За вказаних обставин доводи позивача про незаконність судового рпішення є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для задоволення позовних вимог, позивачем не надано.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом і не дають підстав для висновку про порушення чи неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права.

Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, висновки суду про відмову у задоволенні позовних вимог здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 01 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повне судове рішення складене 10 серпня 2020 року.

Головуючий О.М. Пономарьова

Судді Г.Л. Гаврилова

Т.Б. Ткаченко