ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1394/20 Справа № 187/1330/17 Суддя у 1-й інстанції - Говоруха В. О. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2020 року

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Василенко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2019 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2017 року до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним задоволено.

Визнано недійсним заповіт ОСОБА_4 , посвідчений секретарем Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області за № 195 від 21 грудня 2015 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 3752 грн. (три тисячі сімсот п`ятдесят дві грн. 00 коп.).

Стягнуто з Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 3752 грн. (три тисячі сімсот п`ятдесят дві грн. 00 коп.).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5 у повному обсязі.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2019 року від інших учасників справи до суду не надходило.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про народження виданого повторно 29 листопада 2005 року та зареєстрованого Дніпровським відділом РАЦС Дніпродзержинського МУЮ Дніпропетровської області, батьком позивача по справі ОСОБА_2 зазначений ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 45).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 29 травня 2017 року виданого Петриківським РВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (т. 1 а.с. 41).

Після смерті ОСОБА_4 його дочки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до приватного нотаріуса Петриківського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Лимар Є.В. з заявами про прийняття спадщини (т. 1 а.с. 36, 37).

Згідно до заповіту від 21.12.2015 року, посвідченого секретарем Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області Мащенком Р.І. та зареєстрованого в реєстрі за №195, ОСОБА_4 на випадок його смерті усі кошти на рахунках в банках, усе належне йому майно, майнові права та обов`язки заповідав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Даний заповіт був зареєстрований у Дніпропетровській філії ДП «Національні інформаційні системи» 12.09.2017 року (т. 1 а.с. 54, 56).

Проте, згідно висновку експерта № 6027-18 від 20.03.2019 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи в цивільній справі № 187/1330/17, встановлено, що підписи від імені ОСОБА_4 :

- у графі «ПІДПИС» заповіту, складеного 21.12.2015 від імені ОСОБА_4 , посвідченого секретарем Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області Мащенком Р.І. та зареєстрованого в реєстрі за №195;

- у графі 7 «Підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальної дії» реєстру для реєстрації нотаріальних дій Іванівської сільської ради на 2015 рік за номером нотаріальної дії 195,-

виконані не ОСОБА_4 , а іншою особою з наслідуванням його справжнього підпису (т. 1 а.с. 243-249).

Так, законодавець у ст. 205 ЦК України розмежовує форму правочину та способи волевиявлення. Системне тлумачення змісту вказаної норми дозволяє вести мову про те, що спосіб волевиявлення є родовим поняттям, яке включає в себе форму правочину. Волевиявлення учасника(-ів) правочину може виражатися: а) усно; б) письмово; в) у певних діях; г) у мовчанні.

Правочини можуть вчинятися в усній або письмовій формі ( ч. 1 ст. 205 ЦК України).

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри учасника(-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документа, в якому втілюється правочин. Унаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або уповноваженими особами власноручно.

Відповідно до ч. 2 ст. 1247 ЦК України заповіт має бути підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 207 ЦК України передбачено, що якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

При відсутності вільного волевиявлення учасника правочину на його вчинення, що має наслідком визнання такого правочину судом недійсним, мова також йде і в Загальних положеннях про правочин Глави 16 ЦК України.

Так, згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини другої статті 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що оскільки підпис в оспорюваному позивачем заповіті від 21.12.2015 року здійснено не заповідачем ОСОБА_4 , а іншою особою, тому існують обґрунтовані підстави для визнання заповіту від 21.12.2015 року недійсним з підстав відсутності вільного волевиявлення заповідача ОСОБА_4 на час складання зазначеного заповіту.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що акт порушення порядку вчинення нотаріальних дій, дослідженню не підлягає, оскільки відсутнє вільне волевиявлення заповідача на час складання зазначеного заповіту, а тому подія його реєстрації не має правого значення та не тягне юридичних наслідків.

Доводи апеляційної скарги, що висновок експерта №6027-18 є неповним та був проведений у порушення Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, так як на дослідження експертові не було надано необхідну кількість документів із вільними зразками підписів ОСОБА_4 , колегія суддів не приймає до уваги, оскільки апелянтом не долучено будь-яких доказів на підтвердження зазначених обставин, а тому колегія суддів вважає висновок експерта №6027-18 належним доказом.

Окрім того, на час розгляду справи експертний висновок, проведений за ухвалою суду не скасований і не спростований сторонами.

Разом з тим, при проведенні експертизи у експерта було достатньо порівняльного матеріалу та наданий необхідний обсяг документів з вільними підписами ОСОБА_4 для дослідження. Експертиза призначена та проведена відповідно до вимог закону. Докази того, що експертний висновок є недостатньо обґрунтованим і суперечить іншим матеріалам справи, викликає сумніви в його правильності, при призначенні та проведенні експертизи істотно порушено процесуальні норми, які регламентують порядок її призначення та проведення, відсутні.

Отже, висновки вказаної судової експертизи у встановленому законом порядку відповідачем не спростовані, що є його процесуальним обов`язком відповідно до положень процесуального закону у разі заперечення такого факту, у зв`язку з чим посилання у апеляційній скарзі на те, що суд взяв до уваги лише висновок експертизи, а не всі докази у сукупності, є безпідставними.

Між тим, подане Байрак А.І. клопотання про призначення додаткової судово-почеркознавчої експертизи апелянтом не підтримано, оскільки остання повторно у судове засідання не з`явилась, хоча й належним чином була повідомлена про час та місце розгляду її апеляційної скарги.

Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича