ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/3022/19
провадження № 2/753/4241/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2020 р. Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Коренюк А.М.

при секретарі Запорожець А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Київської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Управління освіти Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, до ОСОБА_1 , треті особи: гімназія «Київська Русь» Дарницького району м. Києва, Дарницька районна в м.Києві державна адміністрація, про відшкодування шкоди, завданої унаслідок незаконного звільнення, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі Київської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Управління освіти Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, до ОСОБА_1 , треті особи: гімназія «Київська Русь» Дарницького району м. Києва, Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація, про відшкодування шкоди, завданої унаслідок незаконного звільнення. Мотивуючи свої вимоги тим, що Київською місцевою прокуратурою № 2 вивчено відомості, опубліковані у Єдиному державному реєстрі судових рішень, й встановлено, що у провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 753/3293/18 за позовом ОСОБА_2 до гімназії «Київська Русь» Дарницького району м. Києва, Управління освіти Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, третя особа - ОСОБА_1 , про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. За результатами її розгляду рішенням від 14.06.2018 року позовні вимоги задоволено частково, а саме: визнано незаконним та скасовано наказ директора Гімназії № 4-к від 22.01.2018, поновлено ОСОБА_2 на раніше займаній посаді, стягнуто з гімназії середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 47 000 грн. 80 коп., відшкодування моральної шкоди у сумі 5 000 грн. 00 коп. та вирішено питання про розподіл судових витрат.

Крім цього, Дарницьким районним судом м. Києва розглядалася цивільна справа № 753/6317/18 за позовом ОСОБА_3 до гімназії «Київська Русь» Дарницького району м. Києва, Управління освіти Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, третя особа - ОСОБА_1 , про визнання незаконними та скасування наказів про оголошення догани та звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу й відшкодування моральної шкоди, зобов`язання вчинити дії, й рішенням від 16.08.2018 року позовні вимоги задоволено частково, а саме: визнано незаконними та скасовано накази гімназії № 18-к/тр від 12.02.2018 та № 30-к/тр від 07.03.2018 року, поновлено ОСОБА_3 на раніше займаній посаді, стягнуто з гімназії середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 23 472 грн. 06 коп., моральну шкоду у сумі 5 000 грн. 00 коп., вирішено питання про розподіл судових витрат.

У ході розгляду зазначених судових справ встановлено, що звільнення працівників вказаного закладу освіти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відбулись з порушенням трудового законодавства на підставі наказів № 4-к від 22.01.2018 та № 30-к/тр від 07.03.2018 року за підписом відповідача, яка на той час займала посаду директора гімназії.

Вказані судові рішення сторонами та третьою особою не оскаржувалися та набули законної сили. Внаслідок порушення відповідачем покладених на неї трудових обов`язків Управлінням освіти Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації проведено виплати грошових коштів за час вимушеного прогулу поновленим на посадах працівникам, а саме: ОСОБА_3 виплачено 23 472 грн. 06 коп., ОСОБА_2 - 47 000 грн. 80 коп., всього 70 472 грн. 86 коп. Враховуючи, що відшкодування суми компенсації моральної шкоди та інших витрат, у тому числі судових, законодавством України не передбачено, загальний розмір шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у судовому порядку складає: 23 472 грн. 06 коп. + 47000 грн. 80 коп. = 70 472 грн. 86 коп., що підтверджується відповідними довідками, копіями розрахункових листів та відомостей (а.с. 21, 22, 23 - 29, 30 - 36, 37, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 44, 45).

Оскільки ОСОБА_1 в силу посади та посадових обов`язків (а.с. 12, 13 - 19) була обізнана з положеннями законодавства про працю та умовами укладеного з нею контракту, мала відповідний стаж педагогічної роботи, однак прийняла рішення про звільнення працівників Гімназії без достатніх підстав, чим порушила чинне законодавство, її діями закладу освіти та Управлінню спричинено шкоду у розмірі 70 472 грн. 86 коп., а також покладено на позивачів тягар відшкодування моральної шкоди та судових витрат. Враховуючи вищезазначене у винної особи (відповідача) виник обов`язок відшкодувати шкоду, завдану такими звільненнями, у вигляді виплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В судовому засіданні представник позивачка Стрільчук Н.О. , діюча на підставі довіреності від 19 лютого 2020 року (а.с. 132), позовні вимоги підтримала з тих же підстав та просили їх задовольнити, посилаючись на положення ст. 237 КЗпП України.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним повідомленням на офіційному сайті судової влади (суду).

Водночас, відповідачем не реалізоване право на надання відзиву на позов, позивачем - відповіді на відзив.

Представник третьої особи Крикунок О.В. , діючий на підставі довіреності від 19 лютого 2020 року, Кошелєва М.О. , діюча на підставі довіреності від 22 січня 2020 року, позовні вимоги підтримали з тих же підстав та просили їх задовольнити.

Вислухавши пояснення позивача, третіх осіб, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні підлягають задоволенню із наступних підстав.

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції.

Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Судом встановлено, що Київською місцевою прокуратурою № 2 вивчено відомості, опубліковані у Єдиному державному реєстрі судових рішень, й встановлено, що у провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 753/3293/18 за позовом ОСОБА_2 до гімназії «Київська Русь» Дарницького району м. Києва, Управління освіти Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, третя особа - ОСОБА_1 , про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. За результатами її розгляду рішенням від 14.06.2018 року позовні вимоги задоволено частково, а саме: визнано незаконним та скасовано наказ директора Гімназії № 4-к від 22.01.2018, поновлено ОСОБА_2 на раніше займаній посаді, стягнуто з гімназії середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 47 000 грн. 80 коп., відшкодування моральної шкоди у сумі 5 000 грн. 00 коп. та вирішено питання про розподіл судових витрат.

Крім цього, Дарницьким районним судом м. Києва розглядалася цивільна справа № 753/6317/18 за позовом ОСОБА_3 до гімназії «Київська Русь» Дарницького району м. Києва, Управління освіти Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, третя особа - ОСОБА_1 , про визнання незаконними та скасування наказів про оголошення догани та звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу й відшкодування моральної шкоди, зобов`язання вчинити дії, й рішенням від 16.08.2018 року позовні вимоги задоволено частково, а саме: визнано незаконними та скасовано накази гімназії № 18-к/тр від 12.02.2018 та № 30-к/тр від 07.03.2018 року, поновлено ОСОБА_3 на раніше займаній посаді, стягнуто з гімназії середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 23 472 грн. 06 коп., моральну шкоду у сумі 5 000 грн. 00 коп., вирішено питання про розподіл судових витрат.

У ході розгляду зазначених судових справ встановлено, що звільнення працівників вказаного закладу освіти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відбулись з порушенням трудового законодавства на підставі наказів № 4-к від 22.01.2018 та № 30-к/тр від 07.03.2018 року за підписом відповідача, яка на той час займала посаду директора гімназії.

Вказані судові рішення сторонами та третьою особою не оскаржувалися та набули законної сили.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальну середню освіту» трудові відносини в системі загальної середньої освіти регулюються законодавством України про працю, Законом України «Про освіту», цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 1 ст. 39 Закону України «Про загальну середню освіту» керівництво закладом загальної середньої освіти здійснює директор, повноваження якого визначаються законом, статутом закладу освіти та трудовим договором.

Відповідно до ч. З ст. 26 Закону України «Про освіту» керівник закладу освіти в межах наданих йому повноважень, серед іншого: організовує діяльність закладу освіти; вирішує питання фінансово-господарської діяльності закладу освіти; призначає на посаду та звільняє з посади працівників, визначає їх функціональні обов`язки; здійснює інші повноваження, передбачені законом та установчими документами закладу освіти.

Статутом Гімназії передбачено, що директор навчального закладу здійснює керівництво педагогічним колективом, забезпечує раціональний добір і розстановку кадрів, створює необхідні умови для підвищення фахового і кваліфікаційного рівня працівників (п.п. 4.1,4.6 статуту).

Згідно з ч. 1 ст. 130 Кодексу законів про працю України (далі за текстом - КЗпП України) працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

Внаслідок порушення відповідачем покладених на неї трудових обов`язків Управлінням освіти Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації проведено виплати грошових коштів за час вимушеного прогулу поновленим на посадах працівникам, а саме: ОСОБА_3 виплачено 23 472 грн. 06 коп., ОСОБА_2 - 47 000 грн. 80 коп., всього 70 472 грн. 86 коп.

Приписами п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП України передбачено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

Відповідно до ст. 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1999 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі п.8 ст.134 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.

Враховуючи, що відшкодування суми компенсації моральної шкоди та інших витрат, у тому числі судових, законодавством України не передбачено, загальний розмір шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у судовому порядку складає: 23 472 грн. 06 коп. + 47000 грн. 80 коп. = 70 472 грн. 86 коп., що підтверджується відповідними довідками, копіями розрахункових листів та відомостей.

Оскільки ОСОБА_1 в силу посадових обов`язків була обізнана з положеннями законодавства про працю та умовами укладеного з нею контракту, мала відповідний стаж педагогічної роботи, однак прийняла рішення про звільнення працівників Гімназії без достатніх підстав, чим порушила чинне законодавство, її діями закладу освіти та Управлінню спричинено шкоду у розмірі 70 472 грн. 86 коп., а також покладено на позивачів тягар відшкодування моральної шкоди та судових витрат. Враховуючи вищезазначене у винної особи (відповідача) виник обов`язок відшкодувати шкоду, завдану такими звільненнями, у вигляді виплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Інші доводи позивача, які наведені у позові в межах наданих позивачем доказів, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Так, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 1 921 грн. 00 коп. (а.с. 10), який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, ч. 1 ст. 130, п. 8 ч. 1 ст. 134, ст. 237 КЗпП України, ст.ст. 26, 39 Закону України «Про загальну середню освіту», з урахуванням п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1999 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», керуючись 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України, ст.ст. 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11, 12, 13, 17, 43, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 258, 262, 264, 265, 268, 273, 352 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Київської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Управління освіти Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, до ОСОБА_1 , треті особи: гімназія «Київська Русь» Дарницького району м. Києва, Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація, про відшкодування шкоди, завданої унаслідок незаконного звільнення, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_1 , на користь Управління освіти Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, код ЄДРПОУ - 37448113, 70 472 (сімдесят тисяч чотириста сімдесят дві) грн. 86 (вісімдесят шість) коп. - шкоди, заподіяної у зв`язку із оплатою працівникам часу вимушеного прогулу, внаслідок незаконного їх звільнення.

Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний код платника податків - НОМЕР_1 , на користь прокуратури м. Києва, код ЄДРПОУ - 01910019, 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 (нуль) коп. - судовго збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцять днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судомому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до ст.355 ЦПК України апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Однак відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система починає функціонувати через 90 днів з дня опублікування Державною судовою адміністрацією України у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади оголошення про створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Згідно ч.1 ст.354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Отже, строки оскарження судових рішень в апеляційному порядку складають 30 календарних днів - для рішень і 15 календарних днів - для ухвал, однак апеляційна скарга подається за старими правилами - через суд першої інстанції.

СУДДЯ: