Справа № 278/692/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Безпалько В. В., розглянувши цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, треті особи, які не заявляють самостійних вимог стосовно предмета спору, - ОСОБА_3 та Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС", -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що 03 грудня 2019 року сталася ДТП за участю належного їй автомобілю Део Ланос, НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , та належного ФОП ОСОБА_2 автомобілю МАЗ-551605, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 , який перебував у трудових відносинах з відповідачем. Позивачка зазначила, що внаслідок вказаної ДТП, винним у вчиненні якої було визнано ОСОБА_3 , її автомобіль отримав пошкодження.

У зв`язку з наведеним, позивачка просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь матеріальну шкоду в розмірі 12875,35 грн, витрати на евакуацію транспортного засобу в сумі 1000 грн, а також упущену вигоду в сумі 13998,89 грн.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, яким просить відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування відзиву відповідач вказав, що відсутні підстави для стягнення з нього шкоди, адже його цивільно-правова відповідальність застрахована, а розмір шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика. Також відповідач зазначив, що позивачка під час звернення до страхової компанії погодилася з тим, що розмір страхового відшкодування складає 27475 грн та не наполягала на проведенні оцінки пошкодженого майна з боку страхової компанії. Крім того, відповідач заперечив стосовно відшкодування упущеної вигоди (а.с. 59-63).

Позивачка надала відповідь на відзив, в якій підтримала свої вимоги та вказала, що викладені відповідачем доводи не ґрунтуються на положеннях законодавства (а.с. 71-74).

Відповідач подав заперечення, в яких зауважив, що позивач не наводить підстав для стягнення з нього шкоди, а також підстав, за яких така шкода не може бути стягнута зі страховика у межах встановленого ліміту його відповідальності (а.с. 88-89).

У судове засідання з`явилися представник позивача, який підтримав позов, а також представник відповідача, який просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 є власником транспортного засобу Daewoo Lanos, НОМЕР_1 (а.с. 6).

ОСОБА_2 є власником транспортного засобу НОМЕР_3 , НОМЕР_2 (а.с. 9).

03 грудня 2019 року сталася ДТП за участю належного позивачці автомобілю Daewoo Lanos, НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_4 , та належного ФОП ОСОБА_2 автомобілю МАЗ-551605, НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

Постановою Житомирського районного суду Житомирської області від 09 січня 2020 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яке, як встановлено судом, перебуває у прямому причинному зв`язку з виникнення вищевказаної ДТП (а.с. 7).

ОСОБА_3 під час ДТП керував автомобілем в силу трудових відносин з відповідачем, що не заперечується останнім.

Згідно з висновком № 2438 судового експерта ОСОБА_5 вартість відновлювального ремонту автомобіля Daewoo Lanos, НОМЕР_1 , становить 40350,35 грн (а.с. 13-18).

Відповідно до акту надання послуг № 90 від 03 грудня 2019 року позивачка сплатила 1000 грн за послуги з евакуації автомобіля (а.с. 30-31).

17 січня 2020 року позивачці АТ "СГ "ТАС" було перераховано страхове відшкодування в сумі 27475 грн (а.с. 10, 29).

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

У пункті 6 постанови від 01 березня 2013 року № 4 Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки Пленум ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснив, що не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи те, що завдавач шкоди гр. ОСОБА_3 під час ДТП керував автомобілем в силу трудових відносин з відповідачем, суд дійшов висновку, що саме ОСОБА_2 , як особа, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, має відшкодувати завдані позивачці збитки.

З огляду на наведене, суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивачки різницю між виплаченим їй страховим відшкодуванням та завданими їй збитками, а саме: 12875,35 грн матеріальної шкоди, а також витрати за евакуацію транспортного засобу в сумі 1000 грн.

Стосовно позовної вимоги про стягнення збитків у формі упущеної вигоди суд зазначає таке.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає. При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

В обґрунтування вказаної вимоги позивачка зазначає, що внаслідок пошкодження її автомобіля вона не одержала дохід за договором оренди вказаного автомобіля.

В обґрунтування своєї вимоги позивачка надала копію договору оренди автомобіля від 01 листопада 2019 року, укладений між нею та ОСОБА_4 (а.с. 34).

Згідно з ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 799 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Частиною 1 ст. 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Укладений між ОСОБА_4 та позивачкою договір оренди транспортного засобу нотаріально не посвідчений, отже є нікчемним.

З огляду на наведене, враховуючи, що нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, суд вважає недоведеним укладення між позивачкою та ОСОБА_4 договору оренди транспортного засобу, у зв`язку з чим вважає за потрібне відмовити в задоволенні позовної вимоги в частині стягнення упущеної вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

З огляду на наведене, враховуючи, що судом задоволено 49,78 % позовних вимог, суд вважає за потрібне стягнути з відповідача на користь позивачки 4251,61 грн судових витрат (49,78 % сплачених позивачкою судових витрат, а саме судового збору а.с. 47, витрат за проведення експертизи а.с. 32-33 та витрат за послуги адвоката а.с. 43-46).

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-83, 89, 141 ЦПК, ст.ст. 22, 1166 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Частково задовольнити позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, треті особи, які не заявляють самостійних вимог стосовно предмета спору, ОСОБА_3 та Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС".

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 12875,35 грн, витрати на евакуацію транспортного засобу в сумі 1000 грн.

Відмовити в задоволенні позовної вимоги про стягнення упущеної вигоди в сумі 13998,89 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4251,61 грн судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження в разі пропуску строку з поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 22 липня 2020 року.

Суддя О. М. Дубовік