КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6913/2020
справа № 367/9200/18
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2020 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області , постановленого суддею Оладько С.І. 18 лютого 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним,

У С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним.

На обґрунтування позовних вимог вказував, що у березні 2018 року ОСОБА_3 запропонувала позивачу продати частину його квартири АДРЕСА_1 за 30 000 доларів США.

Зауважував, що позивач ОСОБА_2 після двох інсультів у 2017 році має II групу інвалідності довічно та постійно знаходиться на лікуванні.

Оцінюючи пропозицію, позивач планував придбати собі дешевше помешкання і на залишок коштів продовжувати лікування.

Відповідач, разом з своєю дочкою ОСОБА_3 займались усіма організаційними питання щодо укладання договору, при цьому було домовлено, що ОСОБА_2 має право проживати в подальшому в квартирі поки вони не здійснять повний розрахунок.

30.03.2018 сторони домовились укласти договір та посвідчити його у нотаріуса, проте позивачу був наданий проект договору дарування замість договору купівлі - продажу.

На всі запитання відповідач пояснювала, що це є лише формальністю та так буде швидше оформлено необхідну угоду.

30.03.2018 між позивачем та відповідачем був укладений договір дарування 1/2 частки квартири, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Шурпіновим В.І №308, при цьому відповідач передала позивачу частину коштів.

За вказаним договором позивач подарував, а відповідач прийняла у дар 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

За домовленістю сторін позивач продовжує проживати в квартирі.

Зазначав, що відповідач надала позивачу нотаріально посвідчену довіреність від 08.06.2018 на представництво її інтересів у всіх органах і установах. Однак, фактично до цього часу грошових коштів за квартиру ОСОБА_2 у повному обсязі так і не отримав.

Відповідач пояснювала, що поки вона не продасть свою стару квартиру кошти у неї не з?являться, а дочка відповідача зазначала, що лише на весні 2019 року може спробувати взяти кредит для здійснення повної оплати за будинок.

Позивач наголошував, що був змушений вимагати хоча б розписку про зобов?язання оплатити квартиру, проте ОСОБА_3 відмовилась писати розписку, посилаючись на зайнятість.

26.08.2018 приїхала дочка відповідача зі своїм чоловіком і повідомила що вона діє від імені її матері. Дочка написала «Договір-зобов?язання» з якого вбачається, що позивач продав квартиру шляхом оформлення договору дарування від 30.03.2018.

В цьому зобов?язанні вже було зазначено, що позивач має право проживати в квартирі лише до 26.10.2018. Крім того, є зобов?язання сплатити за квартиру лише 13 000 доларів США до 01.05.2019. Крім того, було зазначено, що позивач начебто отримав 17 000 доларів США в момент укладання договору дарування квартири. Це не відповідало дійсності, оскільки кошти, які він отримав під час підписання договору, були повернуті її матері. На всі заперечення позивача йому повідомили або така розписка, або ніякої не буде.

З огляду на те, що позивача почали поступово виганяти з квартири, в якій він до цього часу зареєстрований, іншого житла у нього не має, коштів він так і не отримав щоб придбати іншу квартиру, а викладені обставини свідчать про те, що не відбулось безоплатного дарування, а фактично відбулось платне відчуження квартири. Тобто оспорюваний правочин не містить ознак дарування, які наведені в ст.717 ЦК України.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 18 лютого 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що місцевий суд не вказав в рішенні мотиви відхилення клопотання позивача щодо витребування інформації чи подавала ОСОБА_4 до органів ДПС Податкову декларацію про майновий стан за 2018 рік, в якій визначено у рядку 10.5 вартість отриманого у подарунокнерухомого майна та чи було сплачено за це відповідний податок. А це згідно Податкового Кодексу України є істотним доказом, який може свідчити саме про купівлю, а не подарунок нерухомості.

Безпідставним є посилання суду на те, що розписка про передачу грошей за придбану квартиру (договір-зобов`язання від 26.08.2018) не є доказом у справі, оскільки відповідач зазначила, що вона не уповноважувала свою дочку писати цю розписку. Дане твердження суду спростовується звукозаписами, в яких відповідач та її дочка стверджують повністю протилежне, та визнають зобов`язання за розпискою.

Крім того, для встановлення об`єктивної істини місцевий суд не викликав і не допитав в якості свідка дочку відповідача ОСОБА_5 .

В рішенні суду відсутні мотиви, за якими суд відхилив як доказ оголошення з сайту «Megamakler» про продаж спірної квартири за 64 998 доларів США з контактними даними відповідача. Також не знайшло свого відображення у рішенні подані докази наявного кримінального провадження № 0000395, відкритого за заявою ОСОБА_2 відносно ОСОБА_4 за ст. 190 КК України (шахрайство).

В оскаржуваному рішенні суд зазначає, після прослуховування записів розмов сторін суд не приймає до їх увагу як докази, оскільки не відомо, кому саме належать голоси та про яку саме квартиру йде мова. Даний висновок суду є хибним. І позивач і відповідач особисто були присутні у судовому засіданні. ОСОБА_2 особисто підтвердив, що ці голоси належать сторонам та дочці відповідача. ОСОБА_6 взагалі не заперечила цих розмов. Вони лише спростовувала предмет правовідносин (що це не продаж, а дарунок квартири). А свідок ОСОБА_7 як раз і підтверджував дійсність цих розмов і записів, оскільки він був присутнім під час запису деяких дзвінків.

Крім того, невідомо чому суд не викликав в судове засідання дочку відповідача, оскільки на відеозаписі видно, що це саме вона пише розписку та саме ця розписка надана в матеріали справи. Про неналежність відеодоказу суд чомусь не вказує. Сумніви у суду виникають лише щодо аудіо записів.

Представники позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав, що викладені в ній.

Представник відповідача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено факту укладення договору під впливом помилки. Доказів того, що останній помилився щодо природи договору суду не надано.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 13.03.2018 між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 був укладений договір дарування 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Договору (а.с. 25-26).

Згідно із пунктом 1 даного Договору, дарувальник обізнаний про безоплатність цього правочину, без будь-якого примусу, насильства або якихось погроз подарував, а обдарована прийняла у дар 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 7 Договору «сторони стверджують, що у момент укладання цього Договору вони усвідомлюють значення своїх дій і могли (можуть) керувати ними; розуміють природу цього правочину,свої права та обов?язки за Договором, при укладанні Договору відсутній будь - який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними; договір укладається ними у відповідності зі справжньою їхньою волею, без будь - якого застосування фізичного чи психічного тиску; договір укладається на вигідних для сторін умовах і не є результатом впливу тяжких обставин; правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним); цей правочин не приховує інший правочин (не є удаваним)».

Разом із тим, як убачається із матеріалів позовної заяви позивач, ставлячи питання про визнання договору дарування частини квартири недійсним, посилається на ті обставини, що даний договір був укладений під впливом помилки(ст..229 ЦК України).

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення , невизнання або оспорювання.

Згідно із частинами третьою, пятою ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п?ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов?язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом .

Згідно роз?яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Помилка-це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений. Для визнання правочину недійсним , як укладеного під впливом помилки, необхідно щоб помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, ЦК України розуміє в тому числі і помилку в характері(природі) правочину, прав та обов'язків сторін.

Так помилка може виникнути внаслідок необачності або самовпевненості учасників правочину, невірного розуміння сторонами одна одної в ході переговорів, невірного тлумачення закону, дій третіх осіб, тощо.

Особа на підтвердження своїх вимог правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно з частиною першою статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов?язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За умовами договору дарування житла до обдарованого переходить право власності на житло, дарувальник фактично втрачає право на володіння, користування та розпорядження ним , право на проживання, а в обдарованого не має обов'язку надавати відчужене на його користь житло для проживання дарувальнику.

За змістом ст. 203, 217 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивач на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі належних та допустимих доказів довів, що угода відбулася внаслідок помилки.

Судом встановлено, що позивач у зв`язку із станом здоров`я, інвалідністю, потребі у коштах для лікування, у зв`язку саме із чим і виникла необхідність у продажу єдиного житла, неправильно сприймав фактичні обставини правочину, що вплинуло на його волевиявлення, і що ці обставини дійсно мають істотне значення.

Крім того, колегія суддів враховує , що при укладанні договору відповідач передала позивачу частину коштів за відчужуване ним майно, що свідчить про оплатність договору.

Судом також встановлено, що дарувальник фактично не передав спірне нерухоме майно обдаровуваному та продовжує проживати у спірній квартирі після укладення договору дарування, іншого житла не має, мав намір продати квартиру, щоб купити більш дешеву, а різницю витратити на своє лікування, так як тяжко хворіє і є інвалідом 2 групи.

З урахуванням обставин справи колегія суддів вважає, що дарувальник помилився щодо обставин , які мають істотне значення, оскільки вважав, що укладає договір купівлі-продажу, за умовами якого відповідач передала йому частину коштів за спірну квартиру, а частину передасть після укладення договору. Під час укладання оспорюваного правочину полевиявлення позивача не відповідало його внутрішній волі та не було спрямоване на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування. Колегія також враховує, що фактичне передання дарунку не відбулося, отже, майно не вибуло із його фактичного володіння та користування.

Доводи представник відповідача про те, що нотаріусом позивачу були роз`яснені наслідки укладення договору дарування , він підписав цей договір і запитань до його змісту не було, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з того, що сам по собі факт прочитання тексту договору дарування , роз'яснення нотаріусом суті укладеного договору не може бути безумовною підставою для відмови у задоволенні позову про визнання такого договору недійсним.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції неповно встановлені обставини справи, суд прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи з порушенням норм матеріального права, що є підставою відповідно до ст. 376 ЦПК України для скасування рішення суду та постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 18 лютого 2020 року скасувати та постановити нове рішення , яким позовні вимогиОСОБА_2 задовольнити.

Визнати договір дарування 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , укладений 30 березня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Шурпіновим В.І. за № 308 , недійсним.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 20 липня 2020 року.

Суддя - доповідач:

Судді: