УХВАЛА

про забезпечення позову

05 серпня 2020 року м. Херсон

Суддя Херсонського міського суду Херсонської області Ус О.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення її позову до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, поділ майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частину нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ:

03 серпня 2020 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій вона просить:

- встановити факт постійного проживання однією сім`єю, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 разом із ОСОБА_2 , з осені 2006 року по 16.01.2010 року;

- визнати двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 - об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

- визнати за нею право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

Провадження у справі не відкрито.

Разом з позовною заявою, ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову, яка мотивована тим, що до суду подано позовну заяву про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, поділ майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частину нерухомого майна. Обґрунтовуючи вимоги зазначає, що восени 2005 року, завдяки спільним друзям сторін,

познайомилась з відповідачем, деякий час (рік) зустрічались, а восени 2006 року, з ініціативи

відповідача, почали проживати разом в орендованій ним квартирі, яка знаходилась у АДРЕСА_2 Таврійський) та, як наслідок, стали вести спільне господарство, побут, мати спільний бюджет, відпочивати разом тощо, тобто, виконувати взаємні права та обов`язки, які притаманні подружжю. Оскільки вони фактично, вже були однією сім`єю та планували подальше спільне майбутнє, з метою покращення житлово-побутових умов сім`ї, вирішили придбати своє власне житло задля спільного проживання в ньому новоствореної сім`ї. Так, після спливу декількох місяців пошуку підходящого нерухомого майна, спілкування з ріелторами та здійснення фізичного огляду запропонованих ріелторами квартир, сторони зробили свій вибір на користь двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . 20.08.2007 року, на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_2 купив двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Придбання вищевказаного нерухомого майна було здійснено за 32 500 доларів США, які складались із особистих накопичень та заощаджень сторін по справі на загальну суму 6 500 доларів США та кредитних коштів 26000 доларів США. З моменту придбання спірної квартири АДРЕСА_1 , вони стали там проживати, придбавати всю необхідну побутову техніку, меблі, люстри, штори, а також побутову техніку: пилосос, телевізор, праску, блендер, соковижималку тощо. Тобто, облаштовувати спільне житло. Оскільки у вересні 2009 року вона завагітніла, 16.01.2010 року зареєстрували шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька, ОСОБА_4 . З 2007 року і станом на день звернення до суду вона проживає, а з 2010 року зареєстрована у спірній квартирі разом зі своєю донькою, відповідач у вказаній квартирі не мешкає з листопада 2017 року, участі в її утриманні не приймає, у зв`язку із перебуванням за кордоном. Шлюб між ними за рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 28.05.2020 року розірвано. Предметом спору, крім іншого, є квартира АДРЕСА_1 та була придбана сторонами в період їх спільного проживання, як чоловіка та дружини, без реєстрації шлюбу, за спільні сумісні кошти і часткового за залучені кредитні кошти, які сплачувались спільно сторонами, та з метою проживання в ній вказаних осіб, що, відповідно до ст.74 СК України, є спільною сумісною власністю сторін та, відповідно, підлягає поділу між сторонами. Враховуючи підстави та предмет пред`явленого позову, реєстрацію права власності на спірну квартиру за відповідачем, в цілому вважає наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру, оскільки відчуження відповідачем зазначеного нерухомого майна на користь інших осіб може ускладнити або зробити неможливим виконання судового рішення, в разі можливого задоволення позову, та унеможливить захист прав позивачки в обраний нею спосіб.

Відповідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує, зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України.

Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Із матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір зокрема, що стосується поділу майна.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову належить розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Так, ч.1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України).

Згідно з ч.2 ст.150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.3ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка просить накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 .

Порушуючи питання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне нерухоме майно заявниця посилалася на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання майбутнього судового рішення, оскільки відповідач може вчинити дії спрямовані на відчуження майна.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про те, що оскільки предметом спору є встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, поділ майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частину нерухомого майна, то даний вид забезпечення позову - накладення арешту на спірне майно є співмірним із заявленими позовними вимогами, однак, зважаючи на те, що позивач просить визнати за нею 1/2 частину спірного нерухомого майна, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав для обґрунтованого припущення вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, а саме накладення арешту на 1/2 частину спірного нерухомого майна.

За приписами ч. 1 ст. 156 ЦПК України за клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим.

Роз`яснити, що за приписами ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Ухвала в повному обсязі виготовлена та підписана суддею 05 серпня 2020 року.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153, 258, 259, 260, 261, 352, 354, 355, п. 15.5 ч.1 розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення її позову до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, поділ майна подружжя та визнання права власності на 1/2 частину нерухомого майна - задовольнити частково.

Накласти арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 ).

В задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Відповідно до вимог ст.153 ЦПК України, подання апеляційної скарги не зупиняє виконання ухвали про забезпечення позову.

Копію ухвали про забезпечення позову направити сторонам по справі.

Суд роз`яснює, що у відповідності до ч. 4 ст. 157 ЦПК України, особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Херсонського апеляційного суду або через Херсонський міський суд Херсонської області, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

СуддяО. В. Ус