Справа №: 653/1972/20
Провадження № 6/653/48/20
У Х В А Л А

іменем України

21 липня 2020 року

Генічеський районний суд Херсонської області в складі:

головуючої судді Берлімової Ю. Г.

за участю секретаря Волвенко А.О.

державного виконавця Азаренка А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеську подання державного виконавця Генічеського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа,

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Генічеського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Новосад А.С. звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорту громадянина України для виїзду за кордон керівника ТОВ «ВДМ Азов-Дон» - Вереш Олександра Володимировича.

Подання обґрунтоване тим, що на виконанні у Генічеському районному відділі державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) знаходиться виконавче провадження № 56903702 з виконання судового наказу № 923/19/15, виданого 11 березня 2015 року про стягнення з ТОВ «ВДМ Азов-Дон», керівником якого є ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Аграрний фонд» борг в сумі 3360542,80 гривень.

У судовому засіданні державний виконавець Азаренко А.В. підтримав подання, просив його задовольнити, посилаючись на викладені ньому обставини.

Суд, вислухавши державного виконавця, дослідивши матеріали подання, встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів подання, на виконанні у Генічеському районному відділі державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) знаходиться виконавче провадження № 56903702 з виконання судового наказу № 923/19/15, виданого 11 березня 2015 року про стягнення з ТОВ «ВДМ Азов-Дон», керівником якого є ОСОБА_1 , на користь ПАТ «Аграрний фонд» борг в сумі 3360542,80 гривень.

Відповідно до статей 3, 4, 24, 25, 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавцем 02 серпня 2018 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

Доказів того, що боржник отримав вищевказані документи матеріали подання не містять.

Під час виконання рішення суду державним виконавцем направлялись запити до Державної фіскальної служби України, Міністерства внутрішніх справ, Державної податкової служби України, Національного комісії з цінних паперів та фондового ринку, Херсонської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» з метою виявлення майна боржника, однак результаті цих дій майно боржника не було виявлено.

Також, під час виконання рішення було виявлено рахунки боржника в АТ «Райффайзен Банк Аваль», АТ «УкрСиббанк», ПАТ «Креді Агріколь Банк», на які постановами державного виконавця від 29 грудня 2018 року, 20 березня 2017 року, 01 жовтня 2018 року було накладено арешт.

Державним виконавцем 02 серпня 2018 року, 26 червня 2019 року, 03 вересня 2019 року на адресу боржника надсилався виклик щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак підтвердження отримання боржником цього виклику матеріали подання не містять.

Крім того, матеріали справи не містять інформації щодо наявності паспорту громадянина Украйни для виїзду за кордон.

Надіючи правову оцінку правовідносинам, що виникли, суд виходить з наступного.

Згідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Відповідно до ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: «Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною». При чому, згідно ч. 3 зазначеної статті на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі «Гочев проти Болгарії» (рішення від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Таким чином, аналіз перелічених норм законодавства дає підстави стверджувати, що необхідною умовою для застосування видів тимчасового обмеження у виїзді за кордон є встановлення факту умисного ухилення боржника від виконання зобов`язань за рішенням суду. Подання не може ґрунтуватися на припущеннях.

Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Тобто, наявність лише невиконаного зобов`язання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Разом з цим, державним виконавцем не надано суду доказів ухилення боржника від виконання рішення суду, оскільки юридична особа ТОВ «ВДМ Азов-Дон»» не знаходиться за вказаною у судовому наказі адресою, там знаходиться інше підприємство, ніяких дій щодо встановлення місця знаходження боржника держаним виконавцем не вчинено.

Також, в поданні відсутні докази того, що він має паспорт громадянина Украйни для виїзду за кордон і відповідно має реальну можливість виїхати за межі України.

Судом враховано те, що обмеження у праві виїзду за межі України може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості, проте наявні у справі матеріали не містять жодних даних про те, що встановлення такого обмеження якимось чином цьому посприяє.

За таких обставин, суд вважає, що державним виконавцем не в повній мірі використання положення ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», з огляду на те, що обмеження у праві виїзду за кордон є крайньою мірою до боржника і застосовується у виняткових випадках, коли відсутня будь-яка об`єктивна можливість виконання судового рішення без застосування цих заходів.

Таким чином, враховуючи неповноту вчинення виконавчих дій, зокрема відсутність достатніх доказів, які б підтверджували: неможливості виконання судового рішення без застосування щодо боржника обмежувальних заходів, ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань, можливість останнього виїхати за межі України, сприяння встановлених обмежень виконанню рішення, суд приходить до висновку, що у задоволенні подання державного виконавця слід відмовити.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 33 Конституції України, Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України», ст.ст. 10, 258-261, 352-355, 441 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Генічеського районного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Херсонського апеляційного суду через Генічеський районний суд Херсонської області.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 22 липня 2020 року.

Суддя Генічеського районного суду Ю. Г. Берлімова