Справа № 664/1431/19
РІШЕННЯ

Іменем України

23 липня 2020 року м. Олешки

Цюрупинський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Сіденко С. І.,

секретаря судових засіданнь Скорик Н. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олешки цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок в порядку набувальної давності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок з господарчими і побутовими спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Виноградове Олешківського району Херсонської області помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому на праві власності належав житловий будинок АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 проживав одиноко, родичів не мав, сім`ю не створив, ніде не працював, зловживав спиртними напоями. З 2006 року ОСОБА_3 передав позивачу всі правоустановчі документи на будинок з метою, щоб позивач займався городом та доглядав за будинком. Натомість з боку позивача він отримував регулярно грошові кошти та харчі, фактично він перебував на утриманні у позивача. Позивач вказує на те, що він був єдиним, хто опікувався над ОСОБА_3 та потім здійснив його поховання. Таким чином він володів спірним будинком протягом більше тринадцяти років.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Паламарчук В. В. заявлений позов підтримав, просив його задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат Кушнеренко Т. В. заявлений позов не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог, надав суду відповідний відзив.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного.

Згідно з ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи встановлено, що спірний житловий будинок належав на праві власності померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Після смерті ОСОБА_4 з заявою про прийняття спадщини за законом у встановлений законодавством України строк звернувся ОСОБА_2 - відповідач по справі.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду.

З аналізу вказаної норми можна зробити висновок, що набувальна давність - це спосіб набуття права власності на нерухомість, який не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а виникає із сукупності певних обставин, а саме: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна.

Як роз`яснено у пунктах 9, 11 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні встановити, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Згідно з положеннями ст.ст. 335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуте на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

З наведеного можна зробити висновок, що встановлюючи, чи є володіння добросовісним, насамперед слід встановити, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Одночасно з цим право власності за набувальною давністю можна визнати лише за особою, яка фактично не є законним володільцем такого майна, тобто особа, яка володіє майном по волі власника і завжди знає хто є власником майна, не може вимагати визнання за нею права власності за давністю володіння.

Крім того, застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю.

У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння, а сторона посилається на строк набувальної давності, - то така сторона обрала невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли.

Наведене свідчить про те, що для визнання права власності за набувальною давністю необхідно одночасно наявність, з одного боку, добросовісності володіння (коли особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності), з іншого - відсутність у володільця титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю.

Зі змісту позовної заяви, заявлених позовних вимог та матеріалів цивільної справи вбачається, що позивачу відомо, що спірний житловий будинок належав померлому ОСОБА_3 , після його смерті з заявою про прийняття спадщини звернувся його двоюрідний брат ОСОБА_2 , до складу спадкового майна входить в тому числі спірний житловий будинок; дані обставини виключають можливість визнання за позивачем права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

На думку суду, підстав для визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю не має, оскільки, добросовісність позивача на зазначений ним як початковий момент заволодіння нерухомим майном була відсутня, оскільки він знав, що власником нерухомого майна є інша особа.

При прийнятті рішення суд враховує положення 1 ст. 41 Конституції України, відповідно до якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Таким чином, право власності є непорушним, а задоволення позовних вимог може мати наслідком порушення права власності на нерухоме майно.

Згідно з ст.12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Позивач не надала суду доказів на підтвердження позовних вимог, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 30.10.2019 року у вигляді накладення арешту на спірний житловий будинок підлягають скасуванню відповідно до п. 9 ст. 158 ЦК України.

Керуючись ст. 344 ЦК України, ст.ст. 10, 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок в порядку набувальної давності.

Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою суду від 30.10.2019 року у вигляді накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 - скасувати.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів, шляхом подання скарги до Херсонського апеляційного суду з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Сіденко С. І.