Справа № 148/2018/19
Провадження №2/148/156/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 липня 2020 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Ковганича С.В.

при секретарі Мрочко Т.О.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_12 , яка була її рідною тіткою. Вона проживала разом з нею з 2001 року і до дня її смерті в одному будинку за адресами: АДРЕСА_1 по 2005 АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 - з 2005 року по 07.04.2007. Під час спільного проживання вона особисто здійснювала догляд за тіткою, оскільки вона потребувала стороннього догляду, брала на себе всі витрати, пов`язані з побутом, купувала їй ліки, після смерті здійснила її поховання. Проживаючи однією сім`єю, вони були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, спільний бюджет.

Через відсутність належного підтвердження спільного проживання вона не може реалізувати своє право на спадщину після смерті ОСОБА_12 . В зв`язку з цим змушена звернутись до суду з даним позовом. Просить встановити факт її спільного постійного проживання із ОСОБА_12 , померлою 07.04.2007 однаєю сім`єю з 2001 року по 07.04.2007 та вирішити питання про розподіл судових витрат відповідно до законодавства.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та просять позов задовольнити. Також представник позивача додав, що ОСОБА_12 померла в м.Тульчині. З осені 2001 року позивач допомагала останній, доглядала за нею, приходила до неї додому. До нотаріуса позивач звернулась із заявою про прийняття спадщини в 2018 році. Позивач додала, що вона доглядала ОСОБА_13 всюди, і в с.Шурі також. ОСОБА_13 жила в с.Шурі, в с.Скрицьке та в м.Тульчині. В с. Шура жили ОСОБА_14 і ОСОБА_13 разом, а вона до них приходила і допомагала, в тому числі, прала, варила їсти, допомагала по господарству, робила все, що треба. З осені 2001 року вона була коло них, так як вони обоє були слабі. Вона ходила до них із с.Скрицьке, так вона проживала там. В с. ОСОБА_16 в неї будинку не було. В с. ОСОБА_16 вона залишалась ночувати у ОСОБА_14 і ОСОБА_13 частіше, ніж дома. Онучка забрала її в 2006 чи 2007 році, вона не пам`ятає.

Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали та просять відмовити в задоволенні позову. Також представник відповідача вказав, що в зазначений позивачем період ОСОБА_12 та ОСОБА_1 разом не проживали, а почали проживали лише з 2005 року. В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просив відмовити в задоволенні позову та зазначив, що ОСОБА_12 майже все своє життя проживала в с.Шура, Немирівського району в домогосподарстві ОСОБА_17 , яка приходилась йому бабусею по лінії батька. Він, як онук, разом із батьками часто провідував їх в с.Шура, де його батьки допомагали їм по господарству, оскільки останні були похилого віку. Після смерті його батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , в зв`язку із неможливістю часто приїжджати в с.Шура, на початку 2005 року ОСОБА_17 переїхала проживати до його матері в с.Мазурівка, Тульчинського району, а ОСОБА_12 переїхала на прожиття до племінниці ОСОБА_1 . Тобто, ОСОБА_12 та ОСОБА_1 стали проживати разом після смерті його батька, а не у період з 2001 року по 2005 рік, як вказує позивач. Окрім того, рішенням Немирівського районного суду від 03.12.20018 ОСОБА_1 у встановленні факту прийняття спадщини після смерті ОСОБА_12 було відмовлено.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 суду показала, що ОСОБА_19 проживала в с.Скрицьке біля своєї племінниці ОСОБА_1 з 2001 року, в 2005 році вони переїхали в м.Тульчин і в 2007 бабка померла. З 2001 по 2005 рік вони проживали в с.Скрицьке. До 2001 року ОСОБА_13 проживала разом із ОСОБА_17 в с.Шура, потім ОСОБА_14 захворіла та її забрали в м.Тульчин, а бабушку забрали в 2001 році ОСОБА_1 ОСОБА_19 переїхала до ОСОБА_20 навесні 2001 року.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що ОСОБА_12 проживала в с.Шура, потім з 2001 року її привезли в с.Скрицьке. Вона носила їй пенсію, так як працювала листоношею. ОСОБА_12 після смерті ОСОБА_21 проживала в с.Скрицьке.

Свідок ОСОБА_5 суду показала, що вона проживає в м.Тульчині по сусідству з позивачем. Бабку привезли в м.Тульчин в 2005 році.

Свідок ОСОБА_6 суду показала, що вона є внучкою позивача. ІНФОРМАЦІЯ_3 до неї на прожиття в м.Тульчин забрали бабку ОСОБА_20 та її тітку ОСОБА_12 . До цього, з 2001 року, вони проживали в с.Скрицьке. ОСОБА_14 жила в с.Шура з ОСОБА_12 поначалу.

Свідок ОСОБА_10 суду показала, що вона є матір`ю відповідача. ОСОБА_12 проживала із свекрухою в с. ОСОБА_16 . Після смерті її чоловіка в 2004 році, на початку 2005 року її привезли в с.Скрицьке до ОСОБА_1 , потім ОСОБА_19 та ОСОБА_20 переїхали в м.Тульчин. Бевз разом з ОСОБА_22 не проживали.

Свідок ОСОБА_9 суду показала, що ОСОБА_23 проживала з ОСОБА_19 все життя разом. Їм допомагав все ОСОБА_24 . Після смерті ОСОБА_25 , ОСОБА_26 забрала його жінка, а бабку, напевно, забрала ОСОБА_27 . Їй про це відомо, так як її батьки жили в с. ОСОБА_16 , по сусідству з ними, вона до них приїзджала. ОСОБА_1 жила в іншому селі.

Свідок ОСОБА_11 суду показала, що вона познайомилась з ОСОБА_1 в 2005 році, коли вони приїхали проживати в м.Тульчин. Бевз та ОСОБА_19 проживали в одному будинку. До цього часу, де і з ким проживали їй не відомо.

Заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що згідно копії паспорта від 09.04.199 серія НОМЕР_1 (а.с.4) ОСОБА_1 зареєстрована в с.Скрицьке, Немирівського району, Вінницької області з 10.12.1980.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть від 10.04.2007 серія НОМЕР_2 (а.с.5) ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Тульчині, Вінницької області померла ОСОБА_12 , яка в свою чергу являлась рідною тіткою по лінії матері позивача, про що свідчить копія рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 03.12.2018 справа №140/1270/18, яке набрало законної сили 03.01.2019 (а.с.6-8).

Згідно довідки виконавчого комітету Тульчинської міської ради Вінницької області від 01.07.2019 № 02-34-523 (а.с.11) ОСОБА_12 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала з 2005 року до дня смерті в АДРЕСА_3 , разом з нею проживала та вела спільне домашнє господарство її племінниця ОСОБА_1 , яка проживає за даною адресою без реєстрації з 2005 року.

Згідно копії спадкової справи №95/2010 до майна ОСОБА_12 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.115-142) вбачається, що 26.02.2010 ОСОБА_3 звернувся до Немирівської державної нотаріальної контори Вінницької області із заявою про прийняття спадщини та того ж дня відбулася реєстрація спадкової справи спадкодавця ОСОБА_12 . Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 26.11.2009 справа №2-1063/09, яке набрало законної сили 07.12.2009, ОСОБА_3 продовжено строк достатній для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальних органів терміном до 3-х місяців, тобто до 26.02.2010, яка залишилась після смерті ОСОБА_17 та ОСОБА_12 . На ім`я ОСОБА_28 ОСОБА_12 залишила заповіт від 17.11.2000 року, згідно якого заповіла останньому належний їй сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ВН НОМЕР_3 010947 від 14.05.1996, виданий Немирівською райдержадміністрацією. Постановою державного нотаріуса Кнап Л.П. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 319/01-12 від 16.03.2018 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, належне ОСОБА_12 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку із неприйняттям спадщини на протязі встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини та відсутністю факту прийняття спадщини шляхом спільного проживання з померлим за однією адресою, та відсутність документів, які підтверджують родинні стосунки з ОСОБА_12 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . 05.04.2019 ОСОБА_1 подала до Немирівської державної нотаріальної контори заяву, де просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_12 24.04.2019 державним нотаріусом Кнап Л.П. була надана відповідь на заяву останньої за №383/02-14 та рекомендовано їй звернутись до Тульчинської державної нотаріальної контори, так як місцем відкриття спадщини є м.Тульчин. 03.10.2019 ОСОБА_1 звернулась до Тульчинської державної нотаріальної контори із заявою, де просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_12 11.10.2019 завідуюча Тульчинської державної нотаріальної контори Сухомлин О.А. направила ОСОБА_1 повідомлення про те, що видати свідоцтво не представляється можливим, так як нотаріус не має повноважень на встановлення факту проживання однією сім`єю та просила надати рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем.

Через відсутність належного підтвердження спільного проживання однією сім`єю із ОСОБА_12 позивач не може реалізувати своє право на спадщину після смерті останньої. В зв`язку з цим вона змушена звернутись до суду з даним позовом та просить встановити даний факт з 2001 року по 07.04.2007.

Відповідач та його представник заперечують цей факт, при цьому, факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_12 після смерті батька відповідача - ОСОБА_28 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть від 22.10.2004 серія НОМЕР_4 (а.с.43), а саме, після 2005 року не заперечують.

Спір, що розглядається, стосується встановлення факту спільного проживання однією сім`єю та реалізації права на спадкування.

Згідно з ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я утворюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не заявив про відмову від неї.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 за №7 зазначено, що якщо постійне проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/95 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, позивач та його представник не надали суду належних та достатніх доказів проживання позивача з ОСОБА_12 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю у визначений позивачем період.

Наявні в матеріалах справи копії виписок з погосподарської книги №1 та №4 Скрицької сільської ради за 2001-2005 роки факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_12 не підтверджують.

Оглянута в судовому засідання пенсійна справа №120567 ОСОБА_12 не містить будь яких належних доказів, які б підтвердили за якою саме адресою і у які саме періоди остання отримувала пенсію.

Судом враховано, що відповідач сама підтвердила в судовому засіданні, що в с.Шура, Немирівського району разом проживали ОСОБА_12 та ОСОБА_17 , а вона з ними не проживала, а проживала в с.Скрицьке, Немирівського району та приходила до них домомагати до господарству та залишалась дуже часто у них ночувати. Також факт спільного проживання ОСОБА_12 та ОСОБА_17 підтвердили свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_18 , а тому до показів свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_7 щодо того, що ОСОБА_12 проживала разом із ОСОБА_1 в с.Шура суд відноситься критично.

Лише факт спільного проживання однією сім`єю позивача разом із ОСОБА_12 в період з 12.04.2005 по 07.04.2007 знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи, а саме, підтверджується показами свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та довідкою виконавчого комітету Тульчинської міської ради Вінницької області від 01.07.2019 № 02-34-523, яка була досліджена раніше. До вказаного періоду вищевказаний факт в судовому ззасіданні належними та допустимими доказами не підтверджено.

Аналізуючи вищевикладене, покази свідків, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість вимог позвача в заявлених нею межах та про наявність правових підстав для їх часткового задоволення.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. ( а.с.1).

На підставі викладеного, керуючись п.6 Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 № 5-рп/95, ст. 15, 1268, 1264, 1268 ЦК України, ст.ст. 4, 13, 19, 76-81, 141, 263-265, 293, 315 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання задовольнити частково.

Встановити факт спільного постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із ОСОБА_12 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю з 12.04.2005 по 07.04.2007.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_6 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_5 , судові витрати з оплати судового збору в сумі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області, з врахуванням п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду, з врахуванням п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України.

Повний текст рішення складено 27.07.2020.

Суддя: