справа № 752/9234/18
головуючий у суді І інстанції Мазур Ю.Ю.
провадження № 22-ц/824/6295/2020
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.,

за участю секретаря судового засідання - Костецької М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Київ від 24 січня 2020 року по справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року боржник ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

На обґрунтування заяви вказувала, що ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16 травня 2018 року тимчасово обмежено боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобов`язань по виконавчому провадженню № 53078314.

В межах здійснення виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на майно та кошти боржника ОСОБА_2 .

Зауважувала, що ОСОБА_2 не ухиляється від виконання покладених на неї зобов`язань, однак вона позбавлена можливості виконати їх в силу відсутності коштів, оскільки єдиним джерелом доходів останньої є пенсія. Разом із цим, боржник має незадовільний стан здоров`я, який відповідає її віку 70 років, а постійний стрес та складна економічна ситуації в родині призвели до погіршення здоров`я.

Вказувала, що боржник потребує виїду за кордон до медичного центру, де вона перебуває на обліку, що підтверджується довідкою медичного центру Св. Луки.

Звертала увагу суду, що хоча ОСОБА_2 і має непогашені зобов`язання матеріального характеру, однак державним виконавцем застосовано усі можливі заходи для забезпечення виконання цих зобов`язань за рахунок її майна, а наявність забезпечення зобов`язань не повинно відбуватися за рахунок її здоров`я, а тому, з урахуванням наведеного, просила суд скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24 січня 2020 року заяву ОСОБА_2 , заінтересовані особи: Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України задоволено.

Скасовано тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлене ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16 травня 2018 року у справі № 752/9234/18.

Виконання ухвали щодо скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України громадянки ОСОБА_2 доручено Державній прикордонній службі України.

Не погоджуючись із ухвалою суду, адвокат Сікачьов С.М. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 24 січня 2020 року та постановити нове судове рішення про відмову у задоволення заяви ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, мотивуючи тим, що ухвалу було постановлено з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що з 26 червня 2016 року на виконанні Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у Києві знаходяться виконавчі провадження №51491858 та № 53078314, відкриті на підставі виконавчих листів, виданих Ленінським районним судом м. Дніпропетровськ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 612 533,00 грн та у сумі 493 953,33 грн, які постановою державного виконавця від 25 січня 2018 року об`єднані у зведене виконавче провадження № 55643997.

У встановлений державним виконавцем строк для самостійного виконання ОСОБА_2 судових рішень не виконаний, до цього часу існуюча заборгованість, навіть частково, не погашена.

Незважаючи на дії та заходи, які вживалися державним виконавцем для своєчасного та повного виконання судових рішень, кошти з ОСОБА_2 у примусовому порядку досі не стягнуті.

Разом із тим, мотивуючи оскаржувану ухвалу, суд зазначив, що ОСОБА_2 не ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї судовими рішеннями, оскільки єдиним джерелом її доходу є пенсія, а отже, у зв`язку з відсутністю коштів, остання позбавлена можливості виконувати їх належним чином.

Разом із тим, у ході здійснення виконавчих дій державним виконавцем було встановлено, що ОСОБА_2 є власницею майна, а саме квартири, трьох автомобілів та земельної ділянки з незавершеним будівництвом. При цьому ОСОБА_2 указане майно приховує та чинить перешкоди щодо задоволення вимог стягувачів за рахунок указаного майна.

Указане свідчить про подальше свідоме ухилення ОСОБА_2 від виконання зобов`язань, покладених на неї судовими рішеннями та перешкоджання стягнення боргу на користь ОСОБА_1 .

У поданому до апеляційного суду відзиві адвокат Копнепуд Д.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 вказує, що обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон ніяким чином не сприятиме виконанню зобов`язань накладених судом, оскільки правом щодо реалізації арештованого майна заявника на сьогоднішній день уповноважений виключно державний виконавець.

Зазначає, що ОСОБА_2 , на сьогодні, 70 років, вона є непрацездатною і забезпечує своє життя за рахунок пенсії, а отже не зможе покрити зобов`язання за рахунок коштів отриманих працею.

Натомість, у зв`язку з погіршенням фізичного стану ОСОБА_2 потребує невідкладної повторної вторинної консультації у клініці ОСОБА_3 у м. Нюрберг, Германія з метою ефективного лікування.

Зауважує, що стягувачем не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї рішенням суду, більше того такий захід обмеження як заборона виїзду за межі України не сприятиме ефективному виконанню зобов`язань.

Інші учасники справи правом на подання відзиву не скористались.

У судовому засіданні представник стягувача Сікачьов С.М. підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, а представник боржниці ОСОБА_5 проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники спору в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені, причину неявки суду не повідомили.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16 травня 2018 року, суд першої інстанції вважав, що в матеріалах справи відсутні будь - які докази наявності свідомих дій боржника, що спрямовані на невиконання свого обов`язку.

Проте апеляційний суд не може погодитись із таким висновком суду з огляду на таке.

Судом установлено, що постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Лазаревої А.І. від 24 червня 2016 року відкрито виконавче провадження № 51491858, на підставі виконавчого листа №2/205/477/16, виданого 15 березня 2016 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 612533,00 грн.

Постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Яковенка В.А. від 09 грудня 2016 року відкрито виконавче провадження № 53078314, на підставі виконавчого листа № 205/2763/16-ц, виданого 24 жовтня 2016 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 493953,33 грн.

Постановою державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Бондаренка М.В. від 25 січня 2018 року, об`єднано виконавчі провадження № 51491858 та № 53078314 у зведене виконавче провадження №53078314.

У рамках виконання рішень суду, державним виконавцем винесені постанови про арешт коштів та майна боржника.

В межах виконавчого провадження, державний виконавець Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бондаренко М.В. звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із поданням про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 без вилучення паспортного документа.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16 травня 2018 року, вказане подання державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бондаренка М.В. задоволено, обмежено громадянку України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровану за адресою - АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортів громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданого 29 вересня 2008 року та серії НОМЕР_3 , виданого 14 квітня 2016 року до виконання зобов`язань, покладених на неї за виконавчим листом № 2/205/477/16, виданим 15 березня 2016 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у сумі 612533,00 грн, а також виконавчим листом № 205/2763/16-ц, виданим 24 жовтня 2016 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у сумі 493953,33 грн.

Згідно із ч.5 ст.441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

При цьому колегія суддів враховує, що ст. 441 ЦПК України не визначає умов (підстав), за наявності яких суд скасовує тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України. Однак за змістом ч.1 та ч.3 ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення, що примусово виконується у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_2 не виконала зобов`язань за виконавчими листами, виданими Ленінським районним судом м. Дніпропетровськ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 612 533,00 грн та у сумі 493 953,33 грн та наразі на виконанні перебувають виконавчі провадження № 51491858 та № 53078314, які на сьогодні не закінчені.

У справі «Бурдов проти Росії» від 7 травня 2002 року, Європейський суд з прав людини, вказав, що пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод кожному надано право звертатися до національного суду у разі виникнення спору про його цивільні права («право на суд»), одним із аспектів якого є право на доступ до правосуддя, що представляє собою право на порушення позовного провадження у національних судах з питань цивільно-правового характеру; але таке право на судовий захист було б ілюзорним, якби система правова держави-учасника Європейської конвенції не виключала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим до виконання, залишалося б не виконаним. Також, визнається неприпустимим, що п. 1 ст. 6 Конвенції, деталізовано визначаючи процесуальні гарантії сторін на справедливий розгляд їх справи національним судом, не передбачав би захисту процесу виконання судових рішень. Європейський суд наголосив, що виконання рішення суду, яке ухвалене будь-яким національним судом, повинно розглядатись як складова «судового розгляду».

У справі «Soering vs UK» від 7 липня 1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і сталий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь - яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

Колегія суддів вважає, що виконання рішення суду фактично унеможливлене через ухилення боржника від виконання рішення суду, а тому обмеження у виїзді є єдиним засобом впливу на боржника для виконання рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про наявність у ОСОБА_2 нерухомого майна, на яке може бути звернуто стягнення, боржницею не спростовано, як і не спростовано зазначену у доводах апеляційної скарги обставину щодо приховування належного боржниці майна.

Посилання ОСОБА_2 на незадовільний стан здоров`я та необхідність проведення консультацій в іноземних клініках щодо проведення лікування апеляційним судом вважається неспроможними, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності проведення лікування саме поза межами України.

У доводах апеляційної скарги стягувач зазначає, що долучена до заяви представником боржниці копія довідки медичного центру Св. Луки не є направленням лікувального закладу для проведення невідкладного оперативного втручання саме за кордоном, відсутність якого ставить під загрозу її здоров`я та життя, а носить суто рекомендаційний характер.

Боржницею указані доводи не спростовані та не надано доказів, які свідчать, що вона не має можливості отримати відповідну консультацію у вітчизняних медичних закладах.

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

ОСОБА_2 не надано доказів, які свідчать, що вона вживає всіх засобів для виконання судових рішень про стягнення з неї на користь стягувача грошових коштів за рахунок належного їй на праві власності майна, які спростовують доводи стягувача про ухилення її від виконання судових рішень та приховування належного їй мана.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 є помилковими та такими, що не відповідають обставинам справи.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити, а оскаржувану ухвалу скасувати та відмовити ОСОБА_2 у задоволенні її заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16 травня 2018 року.

Відповідно до частини 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Враховуючи наведене підлягає відшкодуванню за рахунок ОСОБА_2 сплачений ОСОБА_1 за розгляд апеляційної скарги судовий збір у розмірі 420,40 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Київ від 24 січня 2020 року скасувати та постановити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Голосіївський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 ) 420,40 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 22 липня 2020 року.

Суддя-доповідачТ.О. Писана
СуддіК.П. Приходько
С.О. Журба