ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/818/2018/20 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,

за участю секретаря :Семикрас О.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2019 року, постановлену у складі головуючого судді Шишкіна О.В., по цивільній за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ПАТ "КРЕДИТПРОМБАНК", ПАТ "Дельта Банк" про стягнення сплаченої заборгованості за договором кредиту в порядку регресу,

встановив:

03 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ПАТ "КРЕДИТПРОМБАНК", ПАТ "Дельта Банк" про стягнення сплаченої заборгованості за договором кредиту в порядку регресу.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2016 року по справі відкрито провадження.

Ухвалою суду від 15 листопада 2016 року Дзержинського районного суду м. Харкова було вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження на квартиру площею 57,9 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 .

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 17 травня 2017 року вищевказану ухвалу суду залишено без змін.

22 листопада 2019 року до суду звернувся представник ОСОБА_3 - адвокат Смілянський Я.Г. із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову.

В обґрунтування заяви вказав, що в провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за кредитним договором в порядку регресу в сумі 1 165 311,78 грн. Ухвалу суду від 15.11.2016 року, залишену без змін судом апеляційної інстанції від 17.05.2017 року вжито заходів забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження на квартиру площею 57,9 кв.м. за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2

25.07.2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом про поділ майна подружжя до ОСОБА_4 , предметом якого, зокрема є обтяжена заходами забезпечення зазначена вище квартира. Вказаний позов прийнятий до розгляду суддею Московського районного суду м. Харкова.

Вказав, що суд, при задоволенні заяви про застосування заходів забезпечення встановив, що з 1987 року відповідач перебуває у шлюбі, проте відомостей про те, що його частка у спільному майні подружжя виділена в натурі, матеріали справи не містять.

Зазначив, що ОСОБА_2 не заперечує, що все майно є спільною сумісною власністю подружжя і за законом 1/2 частини власності подружжя належить ОСОБА_3 , що є достатньою підставою для скасування заходу забезпечення позову.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2019 року заяву про скасування заходів забезпечення позову задоволено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено та неправильно застосовано норми процесуального права

Вказав, що з метою забезпечення позову ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у порядку регресу було накладено заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження на належну відповідачу ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 .

Посилається на ч.1 ст.158 ЦПК України, та зазначає, що заявник ОСОБА_3 не є учасником справи, а отже заходи забезпечення позову не можуть бути скасовані за її заявою.

ОСОБА_3 має довести належність їй Ѕ частини майна належними та допустимим доказами, звернення до суду з позовом, який розглядається по іншій справі про поділ майна, який начебто визнав її чоловік, таким доказом не є.

Зазначив, що згідно з даними реєстру речових прав на нерухоме майно єдиним власником квартири АДРЕСА_2 є відповідач в цій справі ОСОБА_2 . Вартість вказаної квартири є співрозмірною з позовними вимогами. Тому скасування забезпечення на Ѕ частину квартири тягнуть за собою порушення прав позивача у вигляді ймовірного унеможливлення виконання судового рішення. Відомостей про те, що відповідач або заявник вжили заходів щодо заміни забезпечення позову відповідно до ч.4 ст.156 ЦПК України, матеріали справи не містять.

У відзиві на скаргу адвокат Смілянський Я.Г. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу залишити без змін.

Вказав, що помилковою є думка апелянта, що дружина відповідача не вправі подавати заяву про скасування заходів забезпечення позову, оскільки у даній справі вона не є учасником справи. Вказав, що ОСОБА_3 через свого представника адвоката Самойлова Є.Ю. у судовому засіданні 22.11.2019 подавала заяву про залучення її до розгляду справи в якості третьої особи по справі, яке хоча не було вирішено судом, але суд повідомив її представника про наступне судове засідання, що також свідчить про незаконність застосування заходів забезпечення позову 15.11.2016.

Посилається на те, що відповідно до ст. 158 ЦПК України суд вправі самостійно ініціювати розгляд питання щодо скасування заходів забезпечення позову, що також підтверджується правовою позицією, яка викладена у постанові Великої палати Верховного суду від 21.11.2018 року у справі №372/504/17 щодо презумпції спільної сумісної власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, з повідомленням учасників справи.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь судді-доповідача, за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлялися про розгляд справи, у судове засідання не з`явилися і своїх представників не надіслали, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її апеляційному розгляду, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення за правилом п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, пропорційність.

У статті 11 ЦПК України надано визначення пропорційності у цивільному судочинстві, згідно до якого суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Згідно ч.10 ст.156 ЦПК України заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, і заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

Разом з тим, вразі, якщо потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпаде або зміняться обставини, що зумовили його застосування, сторони у справі не позбавлені права звернутись до суду з питанням про скасування заходів забезпечення позову.

За частиною 1 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Задовольняючи заяву та скасовуючи заходи забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що в суді розглядається інша цивільна справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, предметом якого, крім іншого є 1/2 частка квартири площею 57,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , на яку судом було накладено заборону відчуження .

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду.

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову у згаданій ухвалі від 15.11.2019 суд встановив, що відповідачеві ОСОБА_2 належить на праві власності нерухоме майно, зокрема: квартира АДРЕСА_3 .

З копії паспорту ОСОБА_2 вбачається, що з 1987 року він перебуває у шлюбі, проте відомостей про те, що його частка у спільному майні подружжя виділена в натурі, матеріали справи не містять.

Виходячи з цього суд погодився із необхідністю забезпечення позову у вигляді накладення заборони відчуження на вказане майно, що належить відповідачу з урахуванням вимог щодо співмірності застосованого заходу забезпечення позову заявленим позовним вимогам та можливого ухилення відповідача від реального виконання ймовірного судового рішення.

З цим також погодився суд апеляційної інстанції та ухвалою від 17 травня 2017 року відхилив апеляційну скаргу ОСОБА_2 . Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2016 року - залишив без змін.

Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень по справі № 643/11791/19 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про поділ майна, ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 29 липня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду, однак судового рішення по справі № 643/11791/19 судом не ухвалено.

За частиною 1 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Відповідно до роз`яснень п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу. При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (частина четверта статті 154 ЦПК). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Таким чином, за змістом норм цивільно-процесуального законодавства, із заявою про скасування заходів забезпечення позову може звернутись лише особа щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору.

Однак у цій справі ОСОБА_5 не є учасником справи, відповідних доказів у матеріалах справи не надано, а тому суд правильно вважав, що за його заявою не може бути вирішено питання про скасування заходів забезпечення позову.

Посилаючись на те, що суд відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи суд вказав на те, що у провадженні Московського районного суду м. Хакрова на розгляді перебуває інша цивільна справа ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, предметом якого, крім іншого є Ѕ частка квартири площею 57,9 кв.м за адресою АДРЕСА_1 . Однак при цьому суд не зазначив, яким чином збереження заходів забезпечення позову у вигляді заборони відчуження Ѕ частини згаданої квартири перешкоджає ефективному розгляду вказаної вище справи про поділ спільного сумісного майна подружжя, стосовно якого у ст. 70 СК України існує відповідна презумпція спільної сумісної власності та рівності часток подружжя, яка підтверджується правовою позицією, викладеною у постанові Великої палати Верховного суду від 21.11.2018 року у справі №372/504/17.

Розглядаючи заяву про скасування заходів забезпечення позову суд не надав оцінки тому, що предметом позову ОСОБА_1 , який наразі розглядається по цій справі, є стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 1165311,78 грн. у порядку регресу. Спір має майновий характер і до теперішнього часу по суті не розглянутий.

Суд всупереч положень п. 3 ч. 1 ст. 260, ст. 263 ЦПК України також не навів мотивів, з яких він вважав що застосовані раніше заходи забезпечення позову втратили свою актуальність або досягли мети, з якої вони були вжиті ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.11.2016 року.

Суд також не обговорив питання щодо можливості заміни застосованого судом заходу забезпечення позову відповідно до норми ч. 4 ст. 156 ЦПК України, згідно з якою у даному випадку відповідач (інша особа) може за своєю ініціативою забезпечити позов шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вимог позивача або надання гарантії банку на таку суму.

За таких обставин у суду першої інстанції не було достатніх, передбачених ст. 158 ЦПК України підстав для скасування заходів забезпечення позову.

Таким чином, оскільки судове рішення не відповідає нормам матеріального і процесуального права, тому відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню, із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки наразі вирішується лише процесуальне питання, а не розглядається справа по суті позовних вимог, питання щодо стягнення судових витрат не вирішується.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 23 грудня 2019 року- скасувати.

У задоволені заяви представника ОСОБА_3 - адвоката Смілянського Ярослава Геннадійовича про скасування заходів забезпечення позову- відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 20 липня 2020 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В.Бурлака.

О.М.Хорошевський.