УХВАЛА

22 липня 2020 року

м. Київ

справа № 0519/12689/2012

провадження № 61-8004вно20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження заяву Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про відшкодування майнової шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви за нововиявленими обставинами

У травні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до Верховного Суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року з підстави наявності істотних для справи обставин, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, посилаючись на пункти 1, 2 частини другої статті 423 Цивільного процесуального кодексу України ( далі - ЦПК України).

Як на новиявлені обставини, банк посилається на таке.

ОСОБА_1 вже звертався з іншим позовом про стягнення коштів за договором банківського вкладу та стягнення суми за спеціальним строковим внеском у справі № 2-1593/2008. Тому в частині стягнення 200 000,00 дол. США провадження необхідно закрити.

Верховний Суд помилково посилається на постанову Ленінського районного суду м. Донецька від 07 червня 2006 року, ухвалену в кримінальній справі, оскільки станом на день подання касаційної скарги та її розгляду вона перебувала у провадженні, вирок був відсутній. Проте постановою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 24 квітня 2020 року ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні злочинів відповідно до частини третьої статті 166 в редакції КК України 1960 року, частини п`ятої статті 191, частини третьої статті 365, частини другої статті 366 КК України в редакції 2001 року, провадження закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, обраний щодо неї скасовано. Щодо ОСОБА_2 відсутній вирок, вона оголошена в розшук, оскільки вина її не встановлена відповідно до закону, отже немає підстав для покладення на неї відповідальності як на винну особу.

Постановою Ленінського районного суду м. Донецька від 03 березня 2005 року і постановою Ленінського районного суду м. Донецька від 07 червня 2006 року встановлено, що потерпілі, зокрема ОСОБА_1 віддавали кошти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як фізичним особам, а не посадовим особам банку. Ці особи при прийнятті коштів від фізичних осіб та підписанні договорів посадові обов`язки не виконували.

ОСОБА_1 визнано потерпілим на суму 200 000,00 дол. США, грошові кошти в національній валюті не є предметом договору про спеціальний строковий вклад від 26 вересня 2001 року № 791, тобто не є предметом розгляду у цій справі.

ОСОБА_1 заявив вимоги про стягнення 400 000,00 дол. США, проте договір ним підписаний на 200 000,00 дол. США.

Верховний Суд вийшов за межі позовних вимог.

Верховний Суд не взяв до уваги заяву банку про застосування позовної давності, не застосував постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц, провадження № 14-254 цс19, в якій викладений правовий висновок про те, що право на позов про стягнення коштів згідно зі статтею 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується трьома роками до подання позову.

Справа розглянута неповноважним складом суду, оскільки суддя Ступак О. В. вже брала участь у розгляді цієї справи, зокрема 19 жовтня 2016 року під час розгляду справи Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних та кримінальних справ. Банк не мав можливості заявивити відвід судді Ступак О. В., оскільки до опублікування повного тексту постанови не було відомо склад суду, чим було обмежено його доступ до правосуддя, а суддя самовідвід не заявила.

Верховний Суд стягнув з банку 400 000,00 дол. США, які нібито позивач передав посадовим особам банку за прибутковим касовим ордером, хоча відсутні докази завдання йому шкоди на цю суму.

З огляду на зазначене, просив переглянути постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року за нововиявленими обставинами та її скасувати, скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 серпня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 24 червня 2019 року; передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Короткий зміст судового рішення суду касаційної інстанцій

Справа розглядалася судами неодноразово.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02 серпня 2018 року та постанову Донецького апеляційного суду від 24 червня 2019 року скасовано, ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про повернення грошової суми (вкладу) та трьох процентів річних задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти внесені позивачем в розмірі 400 000, 00 дол. США за договором про спеціальний строковий вклад 26 вересня 2001 року № 791, три проценти річних від простроченої суми в розмірі 195 475,41 дол. США, а всього 595 475, 41 дол. США.

Верховний Суд виходив з підстав позову, якими є посилання на факти укладення договору про спеціальний строковий вклад 26 вересня 2001 року № 791, укладений між позивачем та банком, звернення позивача, у зв`язку з невиконанням банком умов договору про спеціальний строковий вклад 26 вересня 2001 року № 791, неповернення суми вкладу та завдання шкоди. Також виходив з того, що спір у цій справі виник з приводу повернення коштів грошової суми (вкладу) за договором банківського вкладу (майнової шкоди, завданої неправомірними діями працівників банку), а також стягнення трьох процентів річних за порушення грошового зобов`язання від простроченої суми.

Рух справи в суді касаційної інстанції

20 травня 2020 року ухвалою Верховного Суду відкрито провадження у справі, справу призначено до судового розгляду.

У травні 2020 року справу передано до Верховного Суду.

10 червня 2020 року ухвалою Верховного Суду визнано необґрунтованою заяву АТ КБ «ПриватБанк» про відвід судді Ступак О. В. від участі у розгляді заяви АТ КБ «ПриватБанк» про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про відшкодування майнової шкоди.

15 червня 2020 року ухвалою Верховного Суду у задоволенні заяви АТ КБ «ПриватБанк» про відвід судді Ступак О. В. від участі у розгляді заяви АТ КБ «ПриватБанк» про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про відшкодування майнової шкоди відмовлено.

Доводи особи, яка подала відзив на заяву за нововиявленими обставинами

Відзив на заяву мотивований тим, що оскаржувана постанова є законною, ухвалена з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Верховний Суд ухвалив постанову з урахуванням усіх обставин справи, якою захистив права громадянина України, які були порушені протягом 19 років, з додержанням законності, справедливості та балансу інтересів сторін.

Заява банку грунтується на обставинах, які неодноразово досліджувалися у цій справі, та на які банк посилався при поданні касаційної скарги.

Безпідставними є твердження банку про те, що Верховний Суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки відповідно до статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якшо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, крім того, задовольнивши частково касаційну скаргу, Верховний Суд виходив з підстав позову, які містять посилання на спеціальний строковий вклад.

Посилання банку на те, що справа розглянута неповноважним складом суду є необгрунтованими, оскільки відсутні підстави для відводу (самовідводу) судді Ступак О. В. передбачені статтею 37 ЦПК України.

Банк не довів, що існують докази, які він раніше не знав, але вони могли б призвести до іншого результату судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 24 вересня 2001 року ОСОБА_1 передав до каси Маріупольської філії ПАТ КБ «ПриватБанк» 400 000,00 дол. США для зарахування на його депозитний рахунок та його дочки - ОСОБА_4 строком на шість місяців зі сплатою 24 % річних; тобто по 200 000,00 дол. США на кожного. На підтвердження отримання банком вказаної суми грошових коштів головний бухгалтер банку ОСОБА_3 надала йому прибутковий касовий ордер від 24 вересня 2001 року № 14 виписаний на його ім`я на суму 400 000 дол. США.

26 вересня 2001 року між позивачем та банком укладений договір про спеціальний строковий вклад № 791, який підписаний директором Маріупольської філії банку ОСОБА_2 , яка діяла згідно з довіреністю голови правління ПАТ КБ «ПриватБанк» від 26 жовтня 2000 року № 3878.

Відповідно до договору банк зобов`язаний протягом шести місяців з дня наступного після прийняття від нього 200 000,00 дол. США нараховувати на вказану суму 24 % річних і на першу вимогу виплатити позивачу суму вкладу та відсотки. На вимогу позивача до банку про виплату йому суми вкладу та відсотків банк йому відмовив.

У серпні 2002 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми внеску у розмірі 200 000,00 дол. США, відсотків та розірвання договору про спеціальний строковий вклад від 26 вересня 2001 року № 791, який 13 листопада 2008 року задоволений рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя.

09 січня 2009 року рішенням Апеляційного суду Донецької області рішення Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 13 листопада 2008 року скасовано, в позові відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 09 січня 2009 року встановлено, що з постанови Ленінського районного суду м. Донецька від 07 червня 2006 року, якою до ОСОБА_3 застосовані примусові заходи медичного характеру, вбачається, що належні йому грошові кошти в сумі 400 000,00 дол. США присвоєні директором Маріупольської філії Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ЗАТ «КБ «ПриватБанк») ОСОБА_2 і головним бухгалтером Маріупольської філії ЗАТ «КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 , які отримані кошти до каси банку не вносили, а присвоювали собі.

З цього рішення суду апеляційної інстанції позивач дізнався, що правовідносини, які виникли у нього з відповідачем не є договірними, а виникли як наслідок заподіяння йому майнової шкоди незаконними діями посадових осіб банку.

Під час розслідування кримінальної справи № 67-818 проведено почеркознавчу експертизу прибутково-касового ордеру від 24 вересня 2001 року № 14. Згідно з висновком якої від 04 квітня 2002 року № 156 «підпис у прибутково-касовому ордері від 24 вересня 2001 року № 14 у графі «Контролер» виконаний головним бухгалтером МФ ЗАТ «КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 , інші підписи належать невідомим особам».

У постанові Ленінського районного суду м. Донецька від 07 червня 2006 року встановлено, що ОСОБА_3 на момент скоєння злочину була посадовою особою банку, а саме головним бухгалтером Маріупольської філії ЗАТ «КБ «ПриватБанк» згідно з наказом голови правління ЗАТ «КБ «ПриватБанк» з 12 квітня 1995 року № 508. До її обов`язків входило керування діяльністю обліково-операційним апаратом (службою бухгалтерського обліку), забезпечення виконання встановлених єдиних методологічних рахунків бухгалтерського обліку, забезпечення повного обліку отриманих грошових коштів, забезпечення та організація контролю за відображенням в бухгалтерському обліку всіх операцій тощо, а при необхідності вона мала право безпосередньо втручатись в його робочі процедури.

У кримінальній справі за обвинуваченням головного бухгалтера банку ОСОБА_3 ухвалою Ленінського районного суду м. Донецька від 24 березня 2003 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» визнаний цивільним відповідачем.

Суди встановили, що вказані грошові кошти позивач передав працівникам банку у приміщенні банку і в робочу годину банку, що підтверджується відповідними документами виданими банком, підписаними уповноваженими особами банку та скріплені печаткою банку - договір та прибутковий ордер. У момент передачі коштів до каси банку ОСОБА_1 не знав і не міг знати про те, що у такому відомому банку, його працівниками щодо нього відбувалися шахрайські дії.

Договори та прибуткові ордери від імені відповідача укладені та підписані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які на той час були посадовими особами банку і діяли від імені банку.

Згідно з актом документальної перевірки фінансової діяльності в МФ ЗАТ КБ «Приватбанк» за період з 01 січня 1999 року до 01 березня 2002 року, складеним 02 квітня 2002 року Контрольно-ревізійним відділом у м. Маріуполі, Маріупольська філія ЗАТ КБ «Приватбанк» не виступає юридичною особою та здійснює свою діяльність від імені ЗАТ КБ «Приватбанк» за дорученням. Філія має печатку зі своїм найменуванням. За період з 01 січня 1999 року до 25 грудня 2001 року керівництво філією здійснювала директор ОСОБА_2 , яка за дорученнями від 07 лютого 1997 року № 343, від 20 березня 2000 року № 877, від 26 жовтня 2000 року № 3878 була уповноважена укладати угоди та здійснювати банківські операції від імені банку та у відповідності з Положеннями про МФ КБ «Приватбанк. Посаду головного бухгалтера за вказаний період займала ОСОБА_3 . Встановлена відсутність документів, які підтверджують факт надходження коштів в сумі 400 000,00 дол. США від ОСОБА_1 . Вказана сума, незважаючи на наявність ордеру від 24 вересня 2001 року № 14, не оприбутковувалась. Вказаним актом встановлено порушення вимог пункту 9.2.8 наказу МФ КБ Приватбанк від 30 листопада 2000 року № 1278, згідно з яким прибутковий касовий ордер повинен залишитися в документах банку, а вкладнику видається квитанція з підписами відповідальних посадових осіб банку з печаткою банку. У порушення зазначених вимог вкладнику надано прибутковий касовий ордер. У документах банку, які підтверджують надходження коштів в сумі 400 000,00 дол. США від ОСОБА_1 , відомості відсутні.

Постановою Ленінського районного суду м. Донецька від 07 червня 2006 року про застосування щодо ОСОБА_3 примусових заходів медичного характеру за скоєння суспільно-небезпечних діянь передбачених частиною п`ятою статті 191, частиною третьою статті 365, частиною другою статті 366 КК України в редакції 2001 року та частиною третьою статті 166 в редакції КК України 1960 року встановлено, що ОСОБА_2 , щодо якої оголошено розшук і ОСОБА_3 за попередньою змовою за межами наданими їм службових повноважень розробили та склали зразок бланку «договору про спеціальний страховий вклад», що на той час не відповідав типовому бланку, затвердженому у ЗАТ КБ «Приватбанк» відповідно до наказів від 22 вересня 1997 року № 719, від 30 листопада 2000 року № 1278 та використовуючи його, знаходячись на робочому місці, під час виконання службових обов`язків, уклали договори з 43 клієнтами банку, у тому числі з ОСОБА_1 , його донькою ОСОБА_4 , отримавши у ОСОБА_1 400 000,00 дол. США, видавши йому прибутковий касовий ордер, при цьому незаконно вилучили їх із каси ЗАТ КБ «Приватбанк», присвоївши їх собі, спричинивши тим самим майнову шкоду ОСОБА_1 , а всім 43 клієнтам банку на суму - 4 312 181,00 дол. США. Водночас на головного бухгалтера ОСОБА_3 покладені обов`язки керуватися у роботі нормативними актами, забезпечувати повний облік грошових коштів, що надходять, забезпечення та організація контролю за відображенням в бухгалтерському обліку усіх операцій, що здійснюються банком, крім того була наділена правом вимагати від структурних підрозділів банку забезпечення правильної організації бухгалтерського обліку та контролю, подачі необхідних документів по оформленню операцій, дотримання встановленого порядку прийняття, оприбуткування, збереження та розходу грошових коштів.Крім того, ОСОБА_3 після скоєння суспільно небезпечних дій захворіла на психічне захворювання, тому відповідно до частини третьої статті 93 КК України до неї застосовані примусові заходи медичного характеру.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Згідно з пунктами 1, 2 частини другої статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи, встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі.

Відповідно до частини п`ятої статті 423 ЦПК України при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Верховний Суд зазначає, що нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Отже, необхідними умовами для визначення відповідної обставини нововиявленою є те, що вона існувала на час розгляду справи; ця обставина не могла бути відома заявникові на час розгляду справи; вона входить до предмета доказування у справі та може вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи.

Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами. Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неповне встановлення фактичних обставин справи) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової позовної вимоги або інших вимог на стадії виконання судового рішення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (справа «Пономарьов проти України» (CASE «PONOMARYOV v. UKRAINE»), рішення від 03 квітня 2008 року).

Верховний Суд зазначає, що посилання на незастосування позовної давності, на звернення ОСОБА_1 з іншим позовом про стягнення коштів за договором банківського вкладу та стягнення суми за спеціальним строковим внеском у справі № 2-1593/2008, постанову Ленінського районного суду м. Донецька від 07 червня 2006 року, ухвалену в кримінальній справі, у якій був відсутній вирок, як на нововиявлені обставини є необгрунтованими, оскільки такі не є нововиявленими відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 423 ЦПК УКраїни.

Верховний Суд не бере до уваги посилання банку як на нововиявлені обставини укладення ОСОБА_4 самостійного договору з ПАТ КБ «ПриватБанк», оскільки ці обставини були досліджені судами під час розгляду справи і не впливають на юридичну оцінку обставин.

Суди встановили та надали оцінку тому, що кошти у розмірі 400 000,00 дол. США вніс ОСОБА_1 , що підтверджується прибутковим касовим ордером від 24 вересня 2001 року № 14, виписаного на його ім`я на суму 400 000,00 дол. США, який відповідає зразку приходного касового ордера.

Обставини заяви банку про перегляд постанови у зв`язку з нововиявленими обставинами не є нововиявленими, оскільки грунтуються на обставинах, які неодноразово досліджувалися у цій справі, зокрема при перегляді в касаційному порядку.

Доводи заяви зводяться до незгоди із судовим рішенням, переоцінки доказів у справі, не спростовують мотиви та висновки Верховного Суду.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 429 ЦПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.

Оцінивши доводи заяви про перегляд за нововиявленими обставинами, Верховний Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинамита залишення судового рішення в силі.

Керуючись статтями 400, 419, 423, 429 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року.

Постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик