ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6383/20 Справа № 215/446/20 Суддя у 1-й інстанції - Квятковський Я. А. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Шляхбуд КР»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в м. Кривому Розі, у порядку ч. 13 ст. 7, ч.1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхбуд КР» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 квітня 2020 року, яке постановлено суддею Квятковським Я.А. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 28 квітня 2020 року,-

В С Т А Н О В И В:

В січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шляхбуд КР» (далі ТзОВ «Шляхбуд КР») і просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 100 000 грн. у зв`язку з отриманим ним професійним захворюванням на виробництві, внаслідок праці в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК від 21 березня 2019 року позивачу було первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності, безстроково. При повторному переогляді висновком МСЕК від 16 грудня 2019 року позивачу повторно встановлено 65% втрати професійної працездатності, ІІІ група інвалідності, безстроково.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 квітня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТзОВ «Шляхбуд КР» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 20 200 грн. без утримання податку з доходів з фізичних та на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 202 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ТзОВ «Шляхбуд КР» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції не враховано, що відповідачем виконувалися роботи з обслуговування капітального, середнього та поточного ремонту залізничної колії на ПрАТ «ПівнГЗК», виконання яких не могло спричинити та вплинути на виникнення професійного захворювання у позивача.

Вважає, що судом не враховано те, що позивач працював і на інших підприємствах, тому твердження, що робота позивача на підприємстві відповідача вплинула на виникнення та розвиток професійного захворювання упереджене та не відповідає об`єктивній дійсності.

Апелянт звертає увагу на те, що позивач був попереджений про наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих факторів і їх вплив на здоров`я та свідомо приймав запропоновані йому умови праці.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача ТзОВ «Шляхбуд КР» підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 16 січня 2015 року по 21 травня 2019 року працював електрогазозвальником, з 16 січня 2015 року по 10 січня 2020 року слюсарем ремонтником на ТзОВ «Шляхбуд КР». 10 січня 2020 року позивач звільнений за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України (а.с. 21-24).

Відповідно до п. 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28 грудня 2018 року, професійне захворювання у позивача виникло зокрема, внаслідок праці на підприємстві відповідача ТзОВ «Шляхбуд КР» де він виконував кисневу різку при демонтажі залізничних колій, зварювальні роботи по утриманню залізничних колій. При цьому внаслідок недосконалості технології зварювання та різання металів позивач підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолів переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, шкідливих хімічних речовин, підвищених показників шуму (а.с. 26).

Згідно п. 17 Акту, причиною професійного захворювання у позивача є пил переважно фіброгенної дії, концентрація якого перевищувала норми ГДК, шум, еквівалентний рівень якого перевищував допустимі норми ГДР (а.с. 26-а).

Висновком МСЕК від 21 березня 2019 року позивачу первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності, безстроково (а.с. 27).

При повторному переогляді висновком МСЕК від 16 грудня 2019 року позивачу повторно встановлено 65% втрати професійної працездатності, ІІІ група інвалідності, безстроково (а.с. 27-27-а).

Суд, частково задовольняючи позов, виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язане з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди та розміром відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав.

Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до п. 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28 грудня 2018 року, професійне захворювання у позивача виникло зокрема, внаслідок праці на підприємстві відповідача ТзОВ «Шляхбуд КР» де він виконував кисневу різку при демонтажі залізничних колій, зварювальні роботи по утриманню залізничних колій. При цьому внаслідок недосконалості технології зварювання та різання металів позивач підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолів переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, шкідливих хімічних речовин, підвищених показників шуму.При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці не знімають з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини ТзОВ «Шляхбуд КР», яким було допущено перевищення нормативи через недосконалість робочого місця.

Доводи апеляційної скарги відповідача про неврахування судом того, що позивач був попереджений про наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих факторів і їх вплив на здоров`я та свідомо приймав запропоновані йому умови праці, колегія суддів не бере до уваги, оскільки, попередження про наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих факторів і їх вплив на здоров`я позивача, не знімає з відповідача відповідальність та обов`язку виконувати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП Українита ст. 13Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці, відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач - ТзОВ «Шляхбуд КР», - повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).

Таким чином, встановивши, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло, у тому числі, з вини ТзОВ «Шляхбуд КР», яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці в період виконання нею робіт на підприємстві відповідача, умов праці, відповідно до нормативно-правових актів, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачу з вини відповідача ТзОВ «Шляхбуд КР», була заподіяна моральна шкода, й саме на нього повинен бути покладений обов`язок з її відшкодування.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідачапро те, що судом першої інстанції не враховано, що відповідачем виконувалися роботи з обслуговування капітального, середнього та поточного ремонту залізничної колії на ПрАТ «ПівнГЗК», виконання яких не могло спричинити та вплинути на виникнення професійного захворювання у позивача, оскільки, як вбачається з п. 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28 грудня 2018 року, професійне захворювання у позивача виникло зокрема, внаслідок праці на підприємстві відповідача ТзОВ «Шляхбуд КР» де він виконував кисневу різку при демонтажі залізничних колій, зварювальні роботи по утриманню залізничних колій. При цьому внаслідок недосконалості технології зварювання та різання металів позивач підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолів переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, шкідливих хімічних речовин, підвищених показників шуму.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом не враховано, що позивач працював і на інших підприємствах, тому твердження, що робота позивача на підприємстві відповідача вплинула на виникнення та розвиток професійного захворювання упереджене та не відповідає об`єктивній дійсності, оскільки, як вбачається з Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 28 грудня 2018 рокупрофесійне захворювання у позивача виникло, зокрема, за час праці на підприємстві відповідача ТзОВ «Шляхбуд КР» де вінвиконував кисневу різку при демонтажі залізничних колій, зварювальні роботи по утриманню залізничних колій, та підпадав під вплив підвищених концентрацій аерозолів переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, шкідливих хімічних речовин, підвищених показників шуму, які перевищували нормативи через недосконалість робочого місця.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло також з вини - ТзОВ «Шляхбуд КР».

Колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди, визначеним судом першої інстанції до стягнення з відповідача на користь позивача, оскільки його визначено з урахування роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він втратив первинно професійну працездатність у розмірі 40 % та повторно у розмірі 65%, у позивача змінилися умови життя, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки тривалий процес лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя. Все це постійно і негативно позначалося і позначається на душевному та фізичному стані позивача.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, період роботи позивача на підприємстві відповідача в шкідливих умовах праці, і наслідки, що наступили, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 20 200 гривень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Шляхбуд КР» - залишити без задоволення.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28 квітня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 серпня 2020 року.

Головуючий:

Судді: