Справа № 148/1398/19
Провадження №2/148/27/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 липня 2020 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Саламахи О.В.,

за участю секретаря Немирівської Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Левківської сільської ради та ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення сесії сільської ради, за участі: представника позивача - ОСОБА_3 , представника відповідача - ОСОБА_4 ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Левківської сільської ради та ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення сесії сільської ради, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 04.08.2004 йому на праві власності належить нежитлове приміщення - темник АДРЕСА_1 . Відповідно до рішення 16 сесії 4 скликання Левківської сільської ради від 26.01.2005, згідно з затвердженим проектом планування та забудови села, позивачу за вказаною адресою виділено земельну ділянку площею 0,25 га. під будівництво на 0,85 га. для ведення особистого селянського господарства і надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 . В подальшому, ним, на підставі отриманих дозвільних документів, замовлено і виготовлено технічну документацію на будівництво житлового будинку за вказаною адресою та отримано будівельний паспорт. Після завершення будівництва будинку позивач мав намір ввести його в експлуатацію та узаконити свої права як власник нерухомого майна. Однак, коли він розпочав збір необхідних для цього документів, йому стало відомо, що рішенням 19 позачергової сесії 4 скликання Левківської сільської ради від 29.06.2005 землю площею 1,1 га, яка раніше йому була виділена рішенням сесії від 26.01.2005 і відносилась до категорії "господарчі двори", було передано у категорію "землі запасу сільської ради" та виділено йому за рахунок даних земель земельну ділянку площею 0,55 га. під забудову та сільськогосподарське використання. Цим ж рішенням іншому відповідачу - ОСОБА_2 також передано частину земельної ділянки за рахунок тієї ж землі, яка раніше була виділена позивачу.

Позивач вважає рішення сесії сільської ради від 29.06.2005 незаконним та таким, що підлягає визнанню недійсним та скасуванню. Сесія сільської ради, не отримавши від нього згоди на вилучення у нього землі, яка була раніше передана йому у користування, перевищила свої повноваження, оскільки будь-яке вилучення земель може бути здійснено, як визначено у ч. 2 ст. 149 ЗК України, виключно за згодою землевласника чи землекористувача або у разі незгоди землекористувача - за рішенням суду, як це передбачено ч. 10 ст. 149 ЗК України, а тому таке рішення сесії сільської ради про вилучення частини земельної ділянки є незаконним.

Окрім того, змінюючи цільове призначення земельної ділянки, сесія сільської ради, порушила положення ст. 20 ЗК України, так як для зміни цільового призначення земельних ділянок обов`язково мав бути виготовлений проект землеустрою щодо їх відведення, чого не було зроблено у даному випадку.

Про наявність рішення 19 позачергової сесії 4 скликання Левківської сільської ради від 29.06.2005 позивачу стало відомо у 2017 році. Тоді ж він звернувся з позовною заявою до суду, рішенням якого, йому було поновлено строк звернення до суду і позов задоволено, однак, в подальшому, Апеляційним судом Вінницької області дане рішення було скасоване в зв`язку з незалученням до участі у розгляді справи іншого відповідача - ОСОБА_2 . Така підстава скасування судового рішення суду першої інстанції не позбавляє позивача права повторно звернутись до суду з аналогічним позовом.

Таким чином, позивач вважає, що строк звернення до суду ним пропущено з поважної причини і у нього існують усі підстави для поновлення такого строку.

Вищевикладені обставини стали підставою звернення позивача до суду з даним позовом.

Просить поновити строк звернення до суду, визнати недійсним рішення сесії 19 позачергової сесії 4 скликання Левківської сільської ради Тульчинського району від 29.06.2005 в частині переведення землі площею 1,1 га, що знаходиться на АДРЕСА_1 і відноситься до категорії "Господарчі двори" в категорію "Землі запасу сільської ради" та в частині надання ОСОБА_1 дозволу на підготовку матеріалів погодження та відведення земельної ділянки під забудову та сільськогосподарське використання площею 0,55 га. по АДРЕСА_1 . Також, просить стягнути з відповідачів судові витрати.

Згідно надісланого представником відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 на адресу суду відзиву на позовну заяву (а.с. 39-41), відповідач ОСОБА_2 позов не визнає, вважає його безпідставним з наступних причин.

Зі смісту рішення 19 позачергової сесії 4 скликання Левківської сільської ради від 29.06.2005 вбачається, що сільська рада вирішила перевести землю 1,1 га в АДРЕСА_1 , що відноситься до категорії "господарчі двори", в категорію "землі запасу сільської ради". Разом з тим, згідно п. а ч. 1 ст. 12 ЗК України (в редакції чинній на час прийняття спірного рішення), до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, належить: розпорядження землями територіальних громад. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЗК України (в редакції чинній на час прийняття спірного рішення), землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії: в) землі сіськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; г) землі рекреаційного призначення; д) землі історико культурного призначення; е) землі лісового фонду; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Згідно ч. 2 ст. 19 ЗК України, земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі. Таким чином, віднесення земельної ділянки до земель запасу не є зміною її цільового призначення (категорії). Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗК України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури або призначені для цих цілей. За п. б ч. 2 ст. 22 ЗК України, до земель сільськогосподарського призначення, серед іншого належать несільськогосподарські угіддя, землі під сільськогосподарськими будівлями і дворами, землі тимчасової консервації тощо. Таким чином, станом на 2005 рік земельне законодавство відносило господарські двори до земель сільськогосподарського призначення.

Щодо вилучення земельної ділянки, представник відповідача зазначив, що як вказав позивач, останній є власником нерухомого майна на підставі рішення суду від 04.08.2004. Згідно ч. 1 ст. 120 ЗК України при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Отже, до позивача перейшло право користування земельною ділянкою, відведеною для викорисчтання та обслуговування темника, в силу норм закону. Рішенням 16 позачергової сесії 4 скликання Левківської сільської ради від 26.01.2005 позивачу виділено земельну ділянку площею 0,25 га під будівництво та 0,85 га. для ведення особистого селянського господарства та надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель та зобов`язано одержати у головного архітектора будівельний паспорт та доозвіл на виконання будівельних робіт. До матеріалів позовної заяви позивачем долучено копію будівельного паспорту без дати виготовлення. Відповідно до квитанції № 32 від 08.04.2005 позивачем сплачено 166,56 грн. за виготовлення будівельного паспорту, з чого можна зробити висновок, що будівельний паспорт виготовлено весною 2005 року. Доказів отримання позивачем дозволу на виконання будівельних робіт матеріали справи не містять. Зі змісту протоколу сесії Левківської сільської ради від 29.06.2005 вбачається, що на розгляд сесії винесено три питання: про переведення земель несільськогосподарського призначення в сільськогосподарське призначення; про відміну рішення 16 сесії 4 скликання від 26.01.2005 про відведення земельної ділянки та надання дозволу на будівництво; про розгляд заяв. Також, зі списку депутатів сільської ради вбачається, що на сесії були присутні відповідач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 . Таким чином, за даними матеріалами доводиться факт звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з відповідними заявами про передачу земельних ділянок до Левківської сільської ради, а також їх безпосередню участь у розгляді цих питань.

Згідно п. а ч. 1 ст. 141 ЗК України (в реакції чинній на час прийняття спірного рішення) підставами припинення прва користування земельною ділянкою є, серед іншого, добровільна відмова від права користування нею. Таким чином, заява ОСОБА_1 "Про погодження місця розташування та надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельноїї ділянки під будівництво та сільськогосподарське використання" та прийняття за наслідками її розгляду оспорюваного рішення при безпосередній присутності позивача є нічим іншим як добровільна його відмова від раніше наданої земельної ділянки в частині площі 0,55 га. З огляду на наведене, твердження позивача про вилучення у нього раніше наданої земельної ділянки є помилковим, оскільки процес вилучення є відмінним, окремо регламентованим ЗК України процесом.

Окрім того, позивач був особисто присутній при розгляді питань, які розглядались Левківською сільською радою на 19 позачерговій сесії 4 скликання 25.06.2005 і достовірно дізнався про порушення своїх прав 25.06.2005, зважаючи на що, строк звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав у позивача сплив 25.06.2008. Додатковим підтвердженням факту безпосередньої обізнаності позивача про наявність оскаржуваних ним рішень є його заява від 04.07.2005, яка збереглась в матеріалах Левківської сільської ради.

Щодо судових витрат понесених позивачем, представник відповідача зазначає, що матеріали справи містять копію квитанції про оплату витрат на правову допомогу, яка не відноситься до даного спору та учасників даної справи.

Просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з його безпідставністю та пропуском строку позовної давності.

Відповідач Левківська сільська рада також подала до суду відзив на позовну заяву (а.с. 59), у якому зазначила, що у 2005 році позивачу надавалась земельна ділянка площею 1,1 га по АДРЕСА_1 . Пізніше вказане рішення було скасовано та надано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельні ділянки по 0,55 га. При розгляді питань, які ставились на розгляд 19 позачергової сесії 4 скликання Левківської сільської ради від 29.06.2005, були присутні як ОСОБА_2 так і ОСОБА_1 , які спільно подавали заяви про роззподіл земельної ділянки. При вирішенні цих питань, сільська рада керувалася чинним на той час законодавством та не порушувала нічиїх прав. Також, сільська рада зазначає, що позивачем при зверненні до суду порушено строк позовної давності, оскільки з того часу пройшло більш ніж 13 років. Просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з його безпідставністю та пропуском строку позовної давності.

Позивач, будучи належним чином повідомленим, у судове засідання не з`явився. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, посилаючись на обставини викладені позовній заяві.

Представник відповідача - Левківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, будучи належним чином повідомленим, у судове засідання не з`явився. В матеріалах справи наявне клопотання Левківської сільської ради про розгляд справи у відсутність представника сільської ради.

Відповідач ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленим, у судове засідання не з`явився. Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав, надав суду покази аналогічні у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази у справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії рішення Левківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області 16 сесії 4 скликання від 26.01.2005 (а.с. 6-8), розглянувши заяву ОСОБА_1 , згідно ст. 121, 122 ЗК України, ст. 31, 33 Закону України "Про місцеве самоврядування", сільська рада вирішила, згідно з затвердженим проектом планіровки та забудови села Левківці, виділити позивачу ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,25 га. під будівництво та 0,85 га. для ведення особистого селянського господарства та надати дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських будівель по АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_1 одержати у головного архітектора району будівельний паспорт на виділену земельну ділянку та дозвіл на виконання будівельних робіт. Попереджено ОСОБА_1 , що проведення будь-яких будівельних робіт на виділеній земельній ділянці без будівельного паспорта на забудову садиби, виданого районним архітертором, є самовільним будівництвом і тягне за собою наслідки, передбачені ст. 105 ЦК України. Після закінчення будівництва пред`явити житловий будинок і господарські будівлі для приймання комісією, назначеною виконкомом сільської ради.

Тобто, вказаним рішенням сільської ради позивачу ОСОБА_1 виділено земельну ділянку загальною площею 1,1 га. (0,25 га. + 0,85 га.).

В подальшому, рішенням Левківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області 19 сесії 4 скликання від 29.06.2005 (а.с. 9), в зв`язку з тим, що земля 1,1 га. знаходиться на території АДРЕСА_1 , та перебуває в категорії "господарчі двори", а є бажаючі використовувати дану землю під сільськогосподарске виробництво, керуючись ст. 26, 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 12 Перехідних положень ЗК України, сільська рада вирішила перевести землю 1,1 га., що знаходиться на АДРЕСА_1 і відноситься до категорії "господарчі двори" в категорію "землі запасу сільської ради".

Рішенням Левківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області 19 сесії 4 скликання від 29.06.2005 (а.с. 10), розглянувши заяву ОСОБА_2 про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки, керуючись ст. 26, 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 12, 151 п. 12 Перехідних порложень ЗК України, сільська рада вирішила надати ОСОБА_2 дозвіл на підготовку матеріалів погодження та відведення земельної ділянки для сільськогосподарського використання площею 0,55 га. по АДРЕСА_1 .

Рішенням АДРЕСА_2 Вінницької області 19 сесії 4 скликання від 29.06.2005 (а.с. 10), розглянувши заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки, керуючись ст. 26, 33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. 12, 151 п. 12 Перехідних положень ЗК України, сільська рада вирішила надати ОСОБА_1 дозвіл на підготовку матеріалів погодження та відведення земельної ділянки для сільськогосподарського використання площею 0,55 га. по АДРЕСА_1 .

Відповідно до протоколу засідання Левківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області 19 сесії 4 скликання від 29.06.2005 (а.с. 11), вирішено відмінити рішення 16 сесії 4 скликання від 26.01.2005 "Про відведення земельної ділянки та надання дозволу на будівництво".

Згідно копії списку депутатів Левківської сільської ради, що були присутні на 19 позачерговій сесії 4 скликання 29.06.2005 (а.с. 44), позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 , були серед запрошених.

Відповідно до копії заяви від 04.07.2005 (а.с. 45), позивач ОСОБА_1 просив голову Левківської сільської ради видати йому копії протоколу та рішення від 01.07.2005 сесії про виділення земельних ділянок йому та ОСОБА_2 , оскільки він має намір їх оскаржувати в судовому порядку. До оскарження рішень, просив ніяких дій щодо земельних ділянок не проводити.

На обгрунтування позову, позивач також надав копію будівельного паспорту та додані до нього матеріали на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудовнику ОСОБА_1 по АДРЕСА_3 ). У матеріалах даного будівельного паспорту присутнє рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 04.08.2004, відповідно до якого, серед іншого, за позивачем ОСОБА_1 визнано право власності на нерухоме майно - темник, розташований на АДРЕСА_1 .

Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним Кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у 2005 році, то до даних правовідносин слід застосовувати Земельний кодекс України в редакції чинній на той час.

Згідно ст. 12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до ст. 19 ЗК України, землі України за основним цільовим призначенням

поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісового фонду; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

За ст. 20 ЗК України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, які перебувають у власності громадян або юридичних осіб, здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок у порядку, що встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 22 ЗК України, землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісового фонду, землі під господарськими будівлями і дворами, землі тимчасової консервації тощо). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування: а) громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва; б) сільськогосподарським підприємствам - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; в) сільськогосподарським науково-дослідним установам та навчальним закладам, сільським професійно-технічним училищам та загальноосвітнім школам - для дослідних і навчальних цілей, пропаганди передового досвіду ведення сільського господарства; г) несільськогосподарським підприємствам, установам та організаціям, релігійним організаціям і об`єднанням громадян - для ведення підсобного сільського господарства. Землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземним громадянам, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам.

Відповідно до п. а ст. 21 ЗК України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам.

Відповідно до ч. 2, 10 ст. 149 ЗК України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. У разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку.

За ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

В п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 №7 (зі змінами, внесеними Постановою Пленуму від 19.03.2010 №12) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що судам слід мати на увазі, що спори, пов`язані із земельними відносинами, розглядаються в позовному провадженні. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК ( 2768-14 ) шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК) ( 435-15 ). При розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов`язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЗК України, земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування. Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Згідно ч. 10 вказаної статті, у разі незгоди землекористувача з вилученням земельної ділянки питання вирішується в судовому порядку.

Згідно п. а ч. 1 ст. 141 ЗК України (в реакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставами припинення права користування земельною ділянкою, є, серед іншого, добровільна відмова від права користування нею.

Представник відповідача вказує, що заява ОСОБА_1 "Про погодження місця розташування та надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельноїї ділянки під будівництво та сільськогосподарське використання" та прийняття за наслідками її розгляду оспорюваного рішення, при безпосередній присутності позивача є нічим іншим, як добровільна його відмова від раніше наданої земельної ділянки.

В свою, чергу такої заяви позивача ОСОБА_1 , а саме про добровільну відмову від права користування земельною ділянкою, матеріали справи не містять, хоча у рішенні сесії вказано, що відповідне рішення приймалось внаслідок розгляду заяв даної особи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що на час винесення рішень 19 позачергової сесії 4 скликання Левківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 29.06.2005 було відсутнє вільне волевиявлення позивача, спрямоване на настання відповідних правових наслідків.

З огляду на викладене, суд вважає, що право позивача є порушеним і підлягає судовому захисту.

Разом з тим, відповідачі Левківська сільська рада та ОСОБА_2 порушують питання щодо пропуску позивачем строку позовної давності при зверненні до суду.

Суд вважає, що такі твердження відповідачів заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Позивач у позовній заяві вказує, що про наявність рішення 19 позачергової сесії 4 скликання Левківської сільської ради від 29.06.2005 йому стало відомо у 2017 році. Тоді ж він звернувся з позовною заявою до суду, рішенням якого йому було поновлено строк звернення до суду і позов було задоволено, однак, в подальшому Апеляційним судом Вінницької області дане рішення скасоване в зв`язку з незалученням до участі у розгляді справи іншого відповідача - ОСОБА_2 . Така підстава скасування судового рішення суду першої інстанції не позбавляла позивача права повторно звернутись до суду з аналогічним позовом. Позивач вважає, що строк звернення до суду ним пропущено з поважної причини і існують усі підстави для поновлення такого строку.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечує даний факт та зазначає, що позивач був особисто присутнім при розгляді питань, що розглядались Левківською сільською радою на 19 позачерговій сесії 4 скликання 29.06.2005 і достовірно дізнався про порушення своїх прав саме тоді. Додатковим підтвердженням факту безпосередньої обізнаності позивача про наявність оскаржуваних ним рішень є його заява від 04.07.2005.

Як встановлено судом, відповідно до наданого представником відповідача ОСОБА_2 з відзивом до позовної заяви копії списку депутатів Левківської сільської ради 4 скликання присутніх на 19 позачерговій сесії 29.06.2005 (а.с. 44), серед запрошених були присутні ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (житель с. Юрківка). Даний список містить підпис голови сільської ради та печатку.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивач дізнався чи міг дізнатися про порушення свого права саме 29.06.2005, будучи присутнім на сесії сільської ради, де було прийнято оскаржуване ним рішення, а тому його посилання про те, що він дізнався про наявність рішення у 2017 році, тобто про порушення свого права, не відповідають дійсності. Суд враховує, що позивач 31.08.2017 звертався до суду з позовом до ОСОБА_1 до Левківської сільської ради про визнання недійсним рішення сесії сільської ради (справа № 148/1605/17), судом його позов задоволено, поновлено строк звернення до суду, визнано недійсним рішення 19 позачергової сесії 4 скликання Левківської сільської ради Тульчинського району від 29.06.2005 в частині, яку він оскаржував, та в подальшому постановою Вінницького апеляційного суду від 20.12.2018 рішення скасовано та прийнято нове про відмову у позові, що не позбавило позивача знову звернутись до суду.

Разом з тим, у даному випадку, підстав для застосування правил переривання перебігу строку позовоної давності (ст. 264 ЦК України) не має.

Таким чином, суд не вважає причину пропуску позивачем строку позовної давності поважною.

Оскільки судом встановлено, що позивач дізнався чи міг дізнатися про порушення свого права саме 29.06.2005, тому строк позовної давності закінчився 29.06.2008, а позивач звернувся до суду з даним позовом 16.07.2019, тобто після закінчення строку позовної давності.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Аналізуючи вищевикладене, враховуючи, що строк позовної давності позивачем пропущено, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 20-22, 141, ч. 1, 2, 10 ст. 149, 152 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), ст. 253, 256, 257, ч. ст. 267 ЦК України, ст. 76-81, 141, ст. 263- 265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Левківської сільської ради та ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення 19 позачергової сесії 4 скликання Левківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 29.06.2005 в частині переведення землі площею 1,1 га, що знаходиться на АДРЕСА_1 і відноситься до категорії "Господарчі двори" в категорію "Землі запасу сільської ради" та в частині надання ОСОБА_1 дозволу на підготовку матеріалів погодження та відведення земельної ділянки під забудову та сільськогосподарське використання площею 0,55 га по АДРЕСА_1 , - відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області, з урахуванням п. 3 Розділу XII Прикінцевих положень ЦПК України.Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду, з урахуванням п. 3 Розділу XII Прикінцевих положень ЦПК України.

Повний текст рішення складено 17.07.2020.

Суддя: