ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6232/20 Справа № 202/8023/17 Суддя у 1-й інстанції - Бєльченко Л. А. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Каратаєвої Л.О.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Літвінової А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Індустріальний відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Піонтковська Олена Олегівна про визнання правочину недійсним та визначення ідеальних часток у праві спільної сумісної власності подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Індустріальний відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Піонтковська О.О. про визнання правочину недійсним та визначення ідеальних часток у праві спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.12.2017 року за заявою ОСОБА_1 вжито заходи забезпечення позову у вигляді заборони ОСОБА_3 або будь-яким іншим особам відчужувати квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 на Жовтневій площі в місті АДРЕСА_3 та у вигляді арешту на автомобіль марки TOYOTA модель COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіль марки CHEVROLET модель AVEO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником яких є ОСОБА_3 (а.с. 40-41 т. 1).

29.03.2019 року за результатами розгляду справи ухвалено рішення про задоволення позову ОСОБА_1 (а.с. 234-236 т. 1).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17.09.2019 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.03.2019 року скасовано в частині визначення ідеальних часток у праві сумісної власності подружжя та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в цій частині (а.с. 52-61 т. 2).

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2020 року скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.12.2017 року у вигляді заборони ОСОБА_3 або будь-яким іншим особам відчужувати квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 на Жовтневій площі АДРЕСА_3 , та у вигляді арешту на автомобіль марки TOYOTA модель COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіль марки CHEVROLET модель AVEO, реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником яких є ОСОБА_3 .

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу суду скасувати та відмовити в задоволені заяви.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати.

Задовольняючи заяву про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Індустріальний відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Піонтковська О.О. про визнання правочину недійсним та визначення ідеальних часток у праві спільної сумісної власності подружжя, розглянуто з ухваленням рішення по справі, останнє набрало законної сили, а отже необхідність у вжитті заходів забезпечення позову відпала.

Проте погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може.

Стаття 149 ЦПК України передбачає, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотання учасника справи.

Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд скасовує вжиті заходи забезпечення позову в тому випадку, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінилися обставини, що зумовили його застосування.

Тобто, скасування заходів забезпечення позову судом, який їх застосував, можливе, якщо відпали підстави, з яким закон пов`язує можливість застосування таких заходів або змінилися обставини, що зумовили його застосування.

Згідно з ч. 7, 8 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Отже, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Вживаючи заходи забезпечення позову в даній цивільній справі, суд першої інстанції в ухвалі Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2017 року, констатував, що за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 03.11.2015 з ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто 72321,93 доларів США, а загальна вартість належної ОСОБА_2 1/2 частини спільного майна подружжя складає: 1/2 х 899000 грн. (вартість квартири АДРЕСА_1 ) + 733000 грн. (вартість квартири АДРЕСА_2 на Жовтневій площі в місті Дніпрі) + 230900 грн. (вартість автомобіля марки TOYOTA модель COROLLA, реєстраційний номер НОМЕР_1 ) + 99200 грн. (вартість автомобіля марки CHEVROLET модель AVEO, реєстраційний номер НОМЕР_2 ) = 981050 грн. Враховуючи, що предметом спору по цій справі є договір про розподіл спільного майна подружжя, відповідно до якого власником всього майна є відповідач ОСОБА_3 , який може вільно розпоряджатися вказаним майном та здійснити його відчуження на користь третіх осіб, невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, ОСОБА_1 просив накласти арешт та заборону відчуження на вказане рухоме та нерухоме майно.

Суд задовольняючи таку заяву частково, заборонив ОСОБА_3 або будь-яким іншим особам відчужувати квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 на АДРЕСА_3 , а також наклав арешт на автомобіль марки TOYOTA модель COROLLA та автомобіль марки CHEVROLET модель AVEO, власником яких є ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що вжиття саме таких заходів забезпечення позову є співмірним та відповідним позовним вимогам ОСОБА_1 та забезпечить в майбутньому можливість безперешкодного виконання рішення суду по цій справі.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 29 березня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Визнано недійсним внаслідок його фіктивності договір про розподіл спільного майна подружжя, укладений 26.11.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Піонтковською О.О. та зареєстровано в реєстрі за № 1363. Визначено, що ОСОБА_2 належить 1/2 частина у праві спільної сумісної власності подружжя на наступне майно: квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 01.11.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Іщенко Н.Д. за реєстровим № 5966; квартиру АДРЕСА_2 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 30.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Хайкиною О.Л. за реєстровим № 1615; автомобіль марки Toyota модель Corola 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого РП 1-го МВ ДАЇ УМВС України в Дніпропетровській області 23.07.2007 року; автомобіль марки Chevrolet модель Aveo 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , виданого Центром ДАІ 1201, дата реєстрації 13.02.2015 року. Вирішено питання судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17.09.2019 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29.03.2019 року скасовано в частині визначення ідеальних часток у праві сумісної власності подружжя та ухвалено нове в цій частині, котрим відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в цій частині (а.с. 52-61 т. 2).

Як роз`яснено в п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Оскільки зобов`язання за договором позики ОСОБА_2 на даний час не виконані, що не спростовано відповідачами по справі, рішення суду від 29 березня 2019 року в частині визнання недійсним внаслідок його фіктивності договору про розподіл спільного майна подружжя, є дійсним, висновок суду першої інстанції про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.12.2017 року, є передчасним.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, ухвала Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2020 року підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. 259, 367, 369, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2020 року скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_3 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2017 року - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: