Провадження №2-о/193/1/20
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

13 липня 2020 року сел.Софіївка Софіївський районний суду Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Кащук Д.А.

за участю секретаря Ратушної В.В.,

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

представника заінтересованої особи Попришко М.І.

розглянувши в судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Софіївський районний сектор ДМС про встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 ІНФОРМАЦІЯ_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною заявою посилаючись на те, що він, ОСОБА_1 , дата народження « ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Нидж Азербайджан, офіційно з «07» липня 1997 року та по теперішній час зареєстрований та проживає постійно за наступною адресою: АДРЕСА_1 .

Має паспорт зразка, що був введений «28» серпня 1974 року, не є громадянином у відповідності до законодавства про громадянство Російської Федерації, додається довідка від «25» жовтня 2018 року, видана Генеральним консульством Російської Федерації в Харкові, Україна (адреса місця знаходження: 61024, м. Харків, ул. Ольмінського, 22), крім того мається офіційна відповідь від Головного управління міністерства внутрішніх справ Російської федерації по Краснодарському краю (адреса місця знаходження: 350020, місто Краснодар, вулиці Комунарів, 266).

Також, «01» лютого 2019 року, ним особисто також було отримано довідку про реєстрацію місця проживання особи від виконавчого комітету Софіївської селищної ради, у відповідності до даної довідки є особою, які відносяться до громадян які мають право на отримання паспорту громадянина України.

Зазначає, що проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні (абзац 10-й статті 1 ї Закону України «Про громадянство України» (Відомості Верховної Ради України (ВВР), 2001, № 13, ст.65).

Заявник посилається на п. п. а) п.7 Глави II порядку, який зазначено, що встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України… та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 ІНФОРМАЦІЯ_2 ..

Просить суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на 24 серпня ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_2 підтримав заявлені вимоги в повному обсязі, додатково пояснивши, що ОСОБА_1 дійсно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року, тому просить заявлені вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав вимоги заявлені вимоги та просить задовольнити.

Представник Софіївського районного сектору ДМС у судовому засіданні пояснив, що жодного доказу проживання ОСОБА_1 станом на 24 серпня 1991 року не надано, у зв`язку з чим просив в задоволені заявлених вимог заявника відмовити, оскільки немає законних підстав для її задоволення, так як ОСОБА_1 зареєстрований на території України лише з 1997 року.

Допитана у якості свідка у судовому засіданні ОСОБА_3 пояснила суду, що вона перебуває в шлюбі з ОСОБА_1 , станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з чоловіком проживала на території України в с.Запорізьке Софіївського району. Крім того, від шлюбу з ОСОБА_1 в них народилось двоє дітей, які є громадянинами України та народились в с.Запорізьке Софіївського району.

Допитаний у якості свідка у судовому засіданні ОСОБА_4 пояснив, що народився в с.Запорізьке Софіївського району 01.09.1992 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батьком його є ОСОБА_1 . З батьком у нього добрі відносини. В с.Запорізьке Софіївського району народилася в 1990 році і його старша сестра. Знає, що його батько проживав станом на 1990 рік в с.Запорізьке Софіївського району довгий час, вони з сестрою також там народились. Батько щоб матеріально забезпечити їх та мати спочатку працював в колгоспі в с.Запорізьке робітником, в подальшому тимчасово виїзджав з місця свого проживання в с.Запорізьке Софіївського району на заробітки в Росію, але завжди повертався з грошима додому.

Допитаний у якості свідка у судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що він переїхав на постійне місце проживання в Софіївський район Дніпропетровської області в с.Запорізьке. ОСОБА_1 , який є його братом, переїхав в с.Запорізьке Софіївського району десь в 1990 році. Спочатку ОСОБА_1 проживав в нього, а потім він з ОСОБА_5 , в подальшому його дружина, купили дім. Всі його діти народились та проживають в с.Запорізьке Софіївського району. Працював він в колхозі "Запорізьке"в с.Запорізьке Софіївського району, яке наразі ліквідоване. Спочатку працював неофіційно простим робітником, а з 1996 року прийнятий на роботу офіційно.

Допитаний у якості свідка у судовому засіданні ОСОБА_6 повідомив, що заявник є його дядьком. Його сім`я переїхала в с.Запорізьке Софіївського району в 1988 році, а його дядько переїхав десь в 1990 році з ОСОБА_7 . Спочатку його дядько проживав в їхньому будинку за адресою АДРЕСА_2 , а потім купив будинок в с.Запорізьке і від них переїхав. Офіційно його дядько не працював, але працював в колгоспі на току в с.Запорізьке. Тимчасово виїзджав десь в 1991 році в м.Краснодар, Росія.

Розглянувши подану заяву, заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про те, що заява підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав.

Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суди розглядають в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Судом встановлено, ОСОБА_1 має паспорт громадянина СРСР (а.с.4).

Згідно довідки про реєстрацію місяця проживання особи, виданої виконавчим комітетом Софіївської селищної ради 01 лютого 2019 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.5).

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 зареєстрований шлюб ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Згідно повних витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про встановлення батьківська від 09 листопада 2019 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками записані ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с. 67-70)

Згідно довідки Генерального консульства Російської Федерації в Харкові за №357 від 25 жовтня 2018 року ОСОБА_1 громадянином Російської Федерації не являється (а.с.9).

Як вбачається з листа завідувача Софіївського районного сектору Головного управління у Дніпропетровській області від 12 лютого 2019 року за №1259 ОСОБА_1 , згідно наявних обліків Софіївського РС ГУ ДМС у Дніпропетровській області, з 07 липня 1997 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , по паспорту зразка СРСР серії НОМЕР_1 виданий 20.04.1984 року ОСОБА_10 , який на даний час не є дійсним та непридатний для використання (а.с. 11-12).

Згідно листа виконавчого комітета Софіївської селищної ради Софіївського району Дніпропетровської області від 08.10.2019 року відповідно до господарської книги 1991-1995 року в АДРЕСА_3 АДРЕСА_3 проживала ОСОБА_11 , 1911 р.н., яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі свідоцтва про право на спадщину спадкоємцем майна померлої є ОСОБА_12 , що зареєстрована та проживає за даною адресою. Факту реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_3 , виконавчим комітетом Софіївської селищної ради не встановлено (а.с. 45-50).

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_1 07 травня 1996 року прийнятий на роботу в КСП «Запорізьке» охоронцем (а.с. 85).

Відповідно до ч. 1 ст. З Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійні проживали на території України. Про належність до громадянства Україні таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року.

Згідно ч. 2 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України Про громадянство України (13 листопада 1991 року проживали в Україні і не були громадянами інших держав, також є громадянами України.

Суд вважає, що виходячи з норм чинного законодавства, юридичне значення має факт постійного проживання на території України на момент проголошенні незалежності України 24.08.1991 року або на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» - 13.11.1991 року.

У листі Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визначено, що у порядку ч.2 ст. 256, яка змінена на ст. 315 ЦПК, суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 315 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня ІНФОРМАЦІЯ_2 ., ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, заявник у судовому засіданні пояснив, що він перебуває у шлюбних відносинах з ОСОБА_3 , з якою проживав в Україні станом 1991 року АДРЕСА_3 . За час перебування у шлюбі, у них народилось двоє дітей, 1990 ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження. Також пояснив, що він працював неофіційно на сезонних роботах в колгоспі, запис в трудову книжку не вносився. Наразі з числа документів, які посвідчують особу, ОСОБА_1 має лише паспорт громадянина СРСР. Паспорт громадянина України вчасно зробити не встиг.

Зазначені вище обставини також підтверджуються показами свідків, які допитані в судовому засіданні.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі ЗУ «Про громадянство України» може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року.

Відповідно п. 7 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001року №215 (далі Порядок), громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 рік.

У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Суд зазначає, що у відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік 180 днів; Проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Так, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Доводи представника Запорізького РС УДМС України в Запорізькій області про відсутність належних і допустимих доказів постійного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року є безпідставними, оскільки даний факт підтверджується матеріалами справи та поясненнями свідків. При цьому відомостей про те, що заявник залишав територію України більше, ніж на 180 днів на рік, що спростовувало б його безперервне проживання на території України, чи є громадянином іншої держави матеріали справи не містять.

Судом також враховується, що у рішенні ЄСПЛ у справі "Ahmadov проти Азербайджану" (заява № 32538/10) судом встановлено порушення статті 8 (право на повагу до приватного та сімейного життя, житла та листування) Європейської Конвенції з прав людини за відмову видати заявнику посвідчення особи. Вказане рішення судом береться до уваги в світлі тих обставин, що як встановлено судом та підтверджено належними та допустимими доказами, діти заявника - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 народилися в с.Запорізьке Софіївського району Дніпропетровської області, батьком їх є ОСОБА_1 , вони разом із батьком і матір`ю ОСОБА_3 проживали однією сім`єю за однією адресою і мають сталі соціальні зв`язки, діти та дружина цінують ці зв`язки і бажають щоб батько проживав разом з ними, дружина є громадянином України та з 17.05.1990 року зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_3 , там і народились діти заявника, що дає підстави вважати, що вказані обставини не могли відбуватись без участі ОСОБА_1 , а тому на думку суду заявник має право на повагу до приватного та сімейного життя.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що заява ОСОБА_1 є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.12, 13, ч.1 ст.81, ст.263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Софіївський районний сектор ДМС про встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України станом на 24 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана Дніпровському апеляційному суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Особи, котрі не були присутні при проголошенні рішення, мають право його оскаржити у той же строк з дня отримання повного тексту рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України зазначений строк продовжується на строк дії карантину, введеного постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11.03.2020 № 211(з наступними змінами і доповненнями).

Повний текст рішення виготовлено 17 липня 2020 року.

Суддя: Д.А. Кащук