ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/786/20Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Карпенко О.В., Василенко Л.І.

за участю секретарів Винник І.М., Чуйко А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 ; ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 ; ОСОБА_5 ;

відповідач ТОВ «Агро-Рось»; ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія»;

треті особи: ОСОБА_6 ОСОБА_3 ; ОСОБА_4 ; ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 ;

особа, яка подає апеляційну скаргу Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Рось»

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Рось» на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07 лютого 2020 року, постановленого під головуванням судді Кирилюк Н.А. в залі Смілянського міськрайонного суду Черкаської області 07.02. 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Рось", Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про відшкодування шкоди та за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Рось", Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в :

05.11.2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_7 , звернулись в суд з позовом до ТОВ «Агро-Рось», треті особи: ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають, що 20 жовтня 2014 року близько 15 год. 30 хв. у с. Ташлик Смілянського району ОСОБА_6 , керуючи автобусом ПАЗ-32053-07, реєстраційний № НОМЕР_1 , не надав перевагу в русі автомобілю «Ауді-80» реєстраційний № НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі, внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів. В свою чергу, водій автомобіля «Ауді-80» ОСОБА_5 проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну та перевищив дозволену в населеному пункті швидкість руху.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були звільненні від кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 286 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

В результаті дорожньо - транспортної пригоди позивачі, які перебували в салоні автомобіля «Ауді», а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 отримали тілесні ушкодження.

Позивачі вказують, що водій ОСОБА_6 на час вчинення дорожньо - транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з ТОВ «Агро-Рось», виконував трудові обов`язки. ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача на її користь 5968 грн. - витрати на лікування та 20000 грн. моральної шкоди, ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на її користь 13251 грн. - витрати на лікування та 10000 грн. - моральної шкоди, ОСОБА_2 як законний представник малолітнього ОСОБА_7 , просила стягнути з відповідача на користь позивача 887 грн. - витрати на лікування та 8000 грн. - моральної шкоди, ОСОБА_4 просив стягнути з відповідача на його користь 366 грн. - витрат на лікування та 10000 грн. - моральної шкоди у зв`язку із дорожньо транспортною пригодою.

21.09.2018 року до суду звернувся позивач ОСОБА_5 з позовом до ТОВ «Агро-Рось», треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про стягнення 60330 грн. матеріальної шкоди, яка спричинена його автомобілю та 19369 грн. витрат на лікування та 25000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 зазначив, що перебував за кермом автомобіля «Ауді». Він вказує, що рухаючись по головній дорозі був впевнений, що водій автобуса ОСОБА_6 його пропустить, адже він виїздив із другорядної дороги. Тому, що він цього не зробить, було для нього великою несподіванкою, так як сталася дорожньо транспортна пригода.

Ухвалою суду першої інстанції від 06 березня 2019 року справи були об`єднані в одне провадження.

Під час розгляду справи позивачі за обома позовами уточнили позовні вимоги. Оскільки автобус ПАЗ-32053-07, яким керував ОСОБА_6 , був застрахований у ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія», просили залучити це товариство як співвідповідача та стягнути завдану шкоду в солідарному порядку з двох відповідачів.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07 лютого 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Рось" (с. Ташлик Смілянського району Черкаської області, вул. Б. Хмельницького, 103, ), Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» (м. Київ, вул. Борщагівська, 145, код 23734213), треті особи: ОСОБА_6 ( АДРЕСА_4 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_7 ) про відшкодування шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Рось" на користь ОСОБА_1 5000 грн. моральної шкоди і 873 грн. 62 коп. судових витрат, а всього 5873 грн. 63 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Рось" на користь ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 , 5000 грн. моральної шкоди і 2285 грн. 64 коп. судових витрат, а всього 7285 грн. 64 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Рось" на користь ОСОБА_3 15000 грн. моральної шкоди і 2346 грн. 64 коп. судових витрат, а всього 17346 грн. 64 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Рось" на користь ОСОБА_4 5000 грн. моральної шкоди і 1959 грн. 53 коп. судових витрат, а всього 6959 грн. 53 коп.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Рось" на користь держави 308 грн. 80 коп. судового збору.

Позовні вимоги ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Рось", Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Рось" на користь ОСОБА_5 10000 грн. моральної шкоди.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Агро-Рось» оскаржило рішення суду в апеляційному порядку, подавши 17.03. 2020 року апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги товариство зазначає, що оскаржуване рішення районного суду в частині задоволення позовних вимог до ТОВ «Агро-Рось» є незаконним та необґрунтованим. Скаржник вважає, що позивачами як у позовній заяві, так і під час розгляду справи по суті, не вказувалось, з яких міркувань вони виходили, визначаючи розмір моральної шкоди саме в тих сумах, які просили стягнути, та якими доказами заявлені до відшкодування суми моральної шкоди можуть підтверджуватися.

Скаржник посилається, що при частковому задоволенні позовних вимог по стягненню моральної шкоди, судом першої інстанції не було наведено ані конкретних міркувань, з яких суд виходив, визначаючи саме такі розміри моральної шкоди, які підлягають задоволенню, ані посилань на докази, якими саме такі суми до задоволення можуть підтверджуватися.

В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що районним судом не було жодним чином надано оцінки тому, що позивачі по справі, внаслідок своєї грубої необережності, сприяли збільшенню розміру завданої їм шкоди, внаслідок нехтування користуванням ременями безпеки та користуванням спеціальним засобом (дитячим авто кріслом) для малолітнього ОСОБА_7 .

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржником зазначено, що позивачі не зверталися до страховика за виплатою відповідного страхового відшкодування, у зв`язку з чим стверджувати про можливість стягнення з ТОВ «Агро-Рось» як особи, відповідальність якої застрахована, певного розміру моральної шкоди, допоки не використані ліміти за страховим полісом є таким, що суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, а отже й рішення суду в даному випадку суперечить закону, вважає представник скаржника.

Генеральний директор ТОВ «Агро-Рось» - П.А. Семинога в апеляційній скарзі просить скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07.02.2020 року по справі № 712/11509/18 в частині задоволення позовних вимог до ТОВ «Агро-Рось» та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на позивачів.

Колегія суддів акцентує увагу, що рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07 лютого 2020 року оскаржується скаржником ТОВ «Агро - Рось» лише в частині задоволення частково позовних вимог до ТОВ «Агро-Рось» щодо стягнення моральної шкоди, в іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується ні скаржником, ні іншими учасниками процесу. Тому в частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення суду колегією суддів апеляційного суду не переглядається.

Враховуючи вище зазначене, рішення суду першої інстанції переглядається Черкаським апеляційним судом в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а саме в частині задоволення позовних вимог до ТОВ «Агро-Рось» щодо часткового стягнення моральної шкоди на користь позивачів.

21 квітня 2020 року на адресу Черкаського апеляційного суду надійшов відзив від позивачів на апеляційну скаргу відповідача ТОВ «Агро Рось» .

У відзиві позивачі вказують, що вимоги скаржника ними не визнаються повністю, оскільки позивачі вважають, що мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо транспортної пригоди працівником товариства, який керував транспортним засобом та здійснив дорожньо транспортну пригоду, тому погодились із розміром моральної шкоди, визначеним судом. Позивачі посилаються, що ними були подані докази заподіяння моральної шкоди, вказано отримані тілесні ушкодження, які отримано кожним із позивачів різного ступеню тяжкості. Тому суд вірно врахував їх стан здоров?я, спричинені моральні страждання , що виразились у негативних переживаннях, тяжкість змін, які відбулись у їх житті у зв`язку із даною дорожньо транспортною пригодою.

Позивачі вказують, що неправдивими є посилання відповідача - скаржника, що позивачі не звертались до страховика за виплатою відповідного страхового відшкодування, оскільки позивачем ОСОБА_5 26.12. 2014 року було направлено лист до АТ «УОСК» із заявою повідомленням про дорожньо транспортну пригоду. Копія заяви та повідомлення були долучені до матеріалів справи разом з позовною заявою.

Позивачі у відзиві просять відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача.

Справа неодноразово призначалась у суді апеляційної інстанції та за заявами учасників справи відкладалась у зв`язку із карантинними заходами, пов`язаними із корона вірусом, тому розгляд справи проходив відповідно до вимог чинного на той час закону щодо повідомлення та участі сторін у розгляді справи.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення позивачів , представника неповнолітнього позивача, представника відповідача товариства, які з`явилися в судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вищевказаним вимогам закону, оскільки не всі вимоги норм матеріального права застосовані судом до правовідносин, які виникли між сторонами.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивачів в частині стягнення моральної шкоди з відповідача ТОВ «Агро-Рось» на користь позивачів, суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог лише щодо часткового задоволення моральної шкоди, посилаючись, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачі, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 понесли моральні страждання, які полягають в тому, що позивачам було порушено їхній звичайний спосіб життя, тривалий час вони мали дискомфорт у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, зверталась за медичною допомогою в зв`язку з погіршенням здоров?я, ними були отримані різного ступню тяжкості тілесні ушкодження, як легкі, так і середньої тяжкості, тому суд дійшов висновку, що нанесена моральна шкода знаходиться у причинному зв`язку з противоправними діями водія ОСОБА_6 , який на час вчинення дорожьно транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з ТОВ «Агро-Рось» і виконував трудові обов`язки.

Судом першої інстанції відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, завданої позивачам та понесених ними витрат на лікування у зв`язку з недоведеністю. Рішення суду в цій частині сторонами не оскаржується.

Колегія суддів апеляційного суду не в повній мірі погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо визначення розміру моральної шкоди, який визначено судом та стягнуто з відповідача ТОВ «Агро-Рось» на користь позивачів , оскільки визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди не в повній мірі відповідає обставинам справи та вимогам закону при наявності вини обох водіїв транспортних засобів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи встановлено судом першої інстанції водій ОСОБА_6 20 жовтня 2014 року близько 15 години 30 хвилин, керуючи автобусом ПАЗ-32053-07, реєстраційний № НОМЕР_1 , який належить ТОВ «Агро-Рось», та виїжджаючи з другорядної дороги порушив п. 16.11 ПДР України, не надав перевагу в русі транспортному засобу, який рухався по головній дорозі, що призвело до зіткнення з автомобілем «Ауді-80» реєстраційний № НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_5

В свою чергу водій, автомобіля «Ауді-80» ОСОБА_5 проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну та перевищив дозволену швидкість руху в населеному пункту, чим порушив п.п. 12.3. 12.4 ПДР України.

Дії ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України, оскільки вони порушили правила безпеки дорожнього руху, що спричинило пасажиру автомобіля «Ауді» ОСОБА_3 тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, інші особи, які перебували в автомобілі, отримали легкі тілесні ушкодження.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 08 лютого 2018 року у справі № 703/3655/17 ОСОБА_6 та ОСОБА_5 було звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження щодо них закрито.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що у відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

В судовому засіданні представник ТОВ «Агро-Рось» визнав, що ОСОБА_6 на час вчинення дорожньо транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з цим товариством і вказана пригода сталось під час виконання ним своїх трудових обов`язків.

Згідно із ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх обов`язків.

Із аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду». За наявності вини особи, яка завдала шкоду, особа яка є відповідальною за шкоду, на підставі ч.1 ст. 1191 ЦК України набуває права зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування.

Виходячи із наведених норм права, шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо - транспортної пригоди з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 06 листопада 2013 року № 6-10цс13 та постанові Верховного Суду від 05 вересня 2018 року № 61-11969св18.

Враховуючи вищевикладені обставини справи, приймаючи до уваги вказані норми права, той факт, що ОСОБА_6 на час вчинення дорожньо транспортної пригоди перебував у трудових відносинах з ТОВ «Агро-Рось» і виконував трудові обов`язки, суд першої інстанції прийшов до висновку про стягнення саме з відповідача ТОВ «Агро-Рось» моральної шкоди на користь позивачів, оскільки шкода, завдана внаслідок дорожньо транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, та під час виконання трудових обов`язків незалежно від характеру такої шкоди (матеріальна або моральна) відшкодовується власником цього джерела підвищеної небезпеки.

Разом з тим, суд першої інстанції, встановивши вину обох водіїв, які приймали участь у дорожньо транспортній пригоді, при відсутності висновку експертизи, оскільки сторони не заявляли клопотання про призначення експертизи щодо встановлення ступеню вини кожного із водіїв, не погодився із доводами позивачів, які наполягали, що вина водія ОСОБА_8 у вчиненні дорожньо - транспортної пригоди становить 90 %, так як він виїхав з другорядної дороги на головну дорогу, тоді як вина іншого водія ОСОБА_5 відповідно складає 10 %, дійшов висновку про наявність обопільної вини обох водіїв та з врахуванням вимог п. 36. 3 Закону визначив ступінь вини 50 % на 50 %.

При цьому, суд вказав, що позивачі не скористались правом на отримання страхового відшкодування, оскільки не звернулись до страховика щодо отримання страхового відшкодування у зв?язку із отриманими пошкодженнями внаслідок дорожньої пригоди, так як у строки, визначені спеціальним законом, не звернулись із відповідними заявами та документами на підтвердження права на отримання коштів від страховика, в тому числі, щодо задоволення вимог про стягнення відповідного розміру моральної шкоди, то судом і відмовлено у стягненні моральної шкоди із страхової компанії на користь позивачів, так як строки звернення із такими вимогами ними пропущено.

Апеляційний суду вважає, що поза увагою суду першої інстанції залишилось питання відповідальності саме обох винних водіїв, оскільки суд дійшов висновку про вину обох водіїв у вчиненні дорожньої пригоди, тому і вирішення питання відповідальності щодо стягнення моральної шкоди також слід було вирішувати, виходячи із вини обох водіїв, а не лише одного водія, який працював у відповідача ТОВ «Агро Рось», приймаючи до уваги, що позовних вимог до водія ОСОБА_5 , який також у даній справі є позивачем, заявлено іншими позивачами - пасажирами його автомобіля, не було. Отже, суд повинен був звернути увагу на вказані обставини та з врахуванням вини обох водіїв вирішити питання щодо визначення розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню на користь позивачів з відповідача ТОВ «Агро - Рось», лише до якого були заявлені позовні вимоги.

Суд першої інстанції дійшов висновку в межах заявлених вимог про стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивачів у визначених судом розмірах без врахування всіх вказаних вище обставин, тому колегія суддів апеляційного суду вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди, визначений судом першої інстанції підлягає зміні за таких обставин, оскільки слід врахувати, що має місце вина обох водіїв, а оскільки правом звернення з позовними вимогами наділені лише позивачі, які не звертались з будь- якими вимогами до ОСОБА_5 , то слід задовольнити частково вимоги про стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивачів.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров?я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім?ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров?я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно п. 9 вище вказаної Постанови визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров?я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з?ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з?ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду, та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Таким чином, приймаючи до уваги вищезазначені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази в підтвердження позовних вимог надані позивачами, врахувавши вказані норми права, дослідивши ушкодження здоров`я потерпілих та їх характер і обсяг внаслідок дорожньо транспортної пригоди, врахувавши, що в даному випадку є дві винні особи, які вчинили дорожньо транспортну пригоду (обопільна вина) за участю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , зважаючи, що сторони відмовилися від проведення експертизи на предмет визначення ступеня вини у даній дорожній пригоді кожного з водіїв, при цьому, суд першої інстанції виходив з того, що вина обох водіїв з урахуванням вимог п. 36.3 Закону становить 50% на 50 %, то колегія суддів апеляційного суду вважає за доцільне змінити розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача ТОВ «Агро Рось», зменшивши розмір стягнутої моральної шкоди з врахуванням вище викладеного та вимог закону.

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, тому слід зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої з відповідача, стягнувши з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Рось" на користь ОСОБА_1 5000 грн. моральної шкоди, на користь ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 , 4000 грн. моральної шкоди, на користь ОСОБА_3 10000 грн. моральної шкоди, на користь ОСОБА_4 5000 грн. моральної шкоди, на користь ОСОБА_5 10000 грн. моральної шкоди, приймаючи до уваги винність обох водіїв, хоча позивачі не заявляли позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди з водія ОСОБА_5 , який також сам є позивачем в даній справі, оскільки позови об`єднані в одне провадження, та просив суд про стягнення матеріальної та моральної шкоди із відповідачів.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що визначений розмір моральної шкоди судом апеляційної інстанції, є об`єктивним, справедливим, відповідає встановленим обставинам справи, з врахуванням вини обох водіїв, оскільки до страховика із заявами про відповідне страхове відшкодування позивачі не звертались, а позивач ОСОБА_5 , як особа, винна у дорожньо транспортній пригоді, лише повідомив страховика про дорожньо транспортну пригоду 23 грудня 2014 року, направивши на адресу ПАТ «Українська охоронна страхова компанія« повідомлення про дорожню пригоду, яка сталася 20 жовтня 2014 року, та постраждалих в ній осіб, що могло лише бути підставою для здійснення страхового відшкодування. В подальшому позивачами не було подано страховику жодних документів, які б слугували підставою для виплати страхового відшкодування потерпілим особам, оскільки як вбачається із матеріалів справи, позивачі чекали результату розгляду справи у кримінальному провадженні, а після її завершення та звільнення винних осіб від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, позивачі пропустили строки звернення із заявами та подання необхідних документів страховику, так як пройшло понад три роки з дня скоєння дорожньо транспортної пригоди.

Згідно до вимог чинного законодавства у відповідності до пунктів 37.1.1, 37.1.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою відмови у здійсненні страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування протягом одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров?ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо транспортної пригоди.

Разом з тим, у п. 37.1.4 вказаного Закону встановлено, що строк є присічним і поновленню не підлягає, тому доводи скаржника в апеляційній скарзі, що відшкодування моральної шкоди має сплачувати не товариство, а страховик, оскільки товариством був застрахований транспортний засіб, не приймаються до уваги та не підлягають задоволенню, оскільки стягнення відшкодування із страховика не відповідає вимогам закону у зв`язку із закінченням строків, які є присічними, на момент звернення позивачів з позовом до суду.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що слід зазначити, як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції - зміні в частині розміру стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивачів, оскільки вимоги позивачів про стягнення моральної шкоди підлягають частковому задоволенню.

Щодо судових витрат, в які входять витрати на правничу допомогу, понесену позивачами, то колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновки суду першої інстанції відносно стягнення судових витрат на користь позивачів є необґрунтованими, оскільки поза увагою суду першої інстанції залишилось підтвердження позивачами понесених судових витрат за час розгляду справи судом, виходячи з наступного.

Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою згідно ч.1 статті 15 ЦПК України.

Відповідно до положень частини 1, пунктів 1, 4 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов?язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з правилами пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов?язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачами не надано належних , достовірних доказів відносно розрахунків, щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною та не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, акту виконаних робіт, оскільки такі документи не подані ні позивачами, ні їх представником суду першої інстанції відповідно до вище вказаних вимог закону.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, врахувавши вищевикладені норми права, відсутність в матеріалах справи належних, достовірних доказів щодо понесених судових витрат на правничу допомогу позивачами, на що судом першої інстанції звернено уваги не було, не надано даному факту належної правової оцінки, що призвело до необґрунтованого стягнення судових витрат з відповідача ТОВ «Агро-Рось» на користь позивачів, тому колегія суддів апеляційного суду вважає, що за таких обставин, відсутні підстави для стягнення судових витрат з відповідача на користь позивачів у відповідності до вимог чинного процесуального законодавства, так як позивачі не надали підтвердження понесених судових витрат згідно до вимог закону.

Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними тим доводами, які були викладені у відзиві та перевірялися судом першої інстанції під час розгляду судом першої інстанції цього спору, яким дана належна оцінка судом, а доводи скаржника не спростовують висновків суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вимогам закону, висновки суду зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального права в частині визначення розміру моральної шкоди, яка стягнута на користь позивачів з відповідача, та стягнення судових витрат, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

З огляду на вище викладене, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги відповідача ТОВ «Агро-Рось», а тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди з відповідача ТОВ «Агро-Рось» , зменшення розміру стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивачів та відмові у стягненні судових витрат.

Приймаючи до уваги вище викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що слід прийняти нову постанову в цій частині, якою позовні вимоги позивачів про стягнення моральної шкоди задовольнити частково, зменшивши розмір стягнення моральної шкоди з врахуванням заявленого розміру моральної шкоди позивачам. Відмовити позивачам у стягненні судових витрат. В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін, так як рішення не оскаржувалось в іншій частині вимог та не переглядалось судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Рось» задовольнити частково.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 07 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Рось", Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про відшкодування шкоди та за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Рось", Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування шкоди - змінити, скасувавши в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди та судових витрат, прийняти нову постанову в цій частині, якою позовні вимоги позивачів про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Рось" на користь ОСОБА_1 5000 грн. моральної шкоди.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Рось" на користь ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 , 4000 грн. моральної шкоди .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Рось" на користь ОСОБА_3 10000 грн. моральної шкоди .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Рось" на користь ОСОБА_4 5000 грн. моральної шкоди.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-Рось" на користь ОСОБА_5 10000 грн. моральної шкоди.

Відмовити позивачам у стягненні судових витрат.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом тридцяти днів, з дня виготовлення повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законом.

Повний текст постанови складений 23 липня 2020 року.

Головуючий Нерушак Л.В.

Судді Василенко Л. І.

Карпенко О.В.