Справа № 2-399/12
Провадження № 6/727/83/20

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2020 року м.Чернівці

Шевченківський районний суд м.Чернівці

в складі: головуючого судді Семенко О.В.

секретар судових засідань Дутчак А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у м.Чернівці Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Кирстюка Д.І., де боржники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , стягувач ОСОБА_3 про визначення частки у спільному майні, -

ВСТАНОВИВ:

01.07.2020 року старший державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби у м.Чернівці Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Кирстюк Д.І. звернувся до Шевченківського районного суду м.Чернівці із поданням про визначення частки у спільному майні.

На обґрунтування своїх вимог державний виконавець зазначив, що на виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) знаходиться виконавчий лист №2-399 від 24.02.2012 виданого Шевченківським районним судом м.Чернівці про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості за договором позики в розмірі 64710,90 грн., 138804,88 грн. проценти за користування коштами, що разом становить 203515,78 грн. та судового збору в сумі 2035,15 грн.

Державним виконавцем, на виконання виконавчого листа, проведено перевірку майнового стану боржника, з метою виявлення майна, на яке можливо звернути стягнення.

В результаті проведеної перевірки встановлено, що за боржником на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 , на яку постановою державного виконавця від 01.10.2013 року накладено арешт та заборона на її відчуження.

Згідно даних ІС ДП НАІС за ОСОБА_2 не зареєстровано жодного транспортного засобу.

Згідно відповіді на запит до Державної податкової служби України, інформація стосовно боржника відсутня, у боржника відсутні рахунки. 30.06.2020 року накладено арешт на всі кошти боржника в АТ «Приватбанк» та «Універсалбанк».

Оскільки у боржника ОСОБА_2 відсутнє рухоме майно чи кошти на які можливо звернути стягнення, саме факт відсутності виділеної частки квартири АДРЕСА_1 унеможливлює подальше виконання та для реалізації майна та забезпечення виконання рішення суду просить прийняти рішення (ухвалу) про визначення частки майна боржника ОСОБА_2 у майні, яким він володіє спільно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та померлим ОСОБА_6 . Подане подання просив розглядати у його відсутність.

В судове засідання учасники справи не з`явились, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду подання.

Боржник ОСОБА_2 спрямував до суду заяву в якій просив подання розглядати у його відсутність.

Боржник ОСОБА_1 спрямувала до суду заяву, згідно якої просила розгляд подання проводити у її відсутність, не заперечує щодо задоволення вказаного подання.

Відповідно до ч.2 ст. 443 ЦПК України, неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою відео-(звуко)-записувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали подання, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до наступних висновків.

Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 443 ЦПК України, питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.

Судом встановлено, що на виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби у місті Чернівці Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) знаходиться виконавчий лист №2-399/2012 рік виданий 24.02.2012 року Шевченківським районним судом м. Чернівці про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 основну суму боргу за договором позики в розмірі 64 710 (шістдесят чотири тисячі сімсот десять) грн. 90 коп. (що згідно курсу НБУ 7,989 еквівалентно 8 100 доларам США), 138 804 (сто тридцять вісім тисяч вісімсот чотири) грн. 88 коп. - проценти за користування коштами, що разом становить 203 515 (двісті три тисячі п`ятсот п`ятнадцять) грн. 78 коп. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2035 (дві тисячі тридцять п`ять) грн. 15 коп.

Постановою державного виконавця Першотравневого ВДВС ЧМУЮ Кирстюком Р.В. 26.03.2013 року відкрито виконавче провадження №37205950 відносно боржника ОСОБА_2 згідно виконавчого листа №2-399/2012 року виданий 24.02.2012 року (а.с.131).

Постановою державного виконавця Першотравневого ВДВС ЧМУЮ Кирстюком Р.В. від 01.10.2013 року в даному виконавчому провадженні накладено арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.138).

Згідно акту державного виконавця від 26.03.2013 року, майна боржника на момент проведення перевірки не виявлено, в квартирі АДРЕСА_1 боржник ОСОБА_2 не проживає, зі слів родичів проживає та працює в м.Києві останніх чотири роки (а.с.139).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, встановленого що ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.132-133).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо суб`єкта ОСОБА_2 , відсутні відомості (а.с.134).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії та здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до роз`яснень викладених у п.12 учасників виконавчого провадження; нормативно-правовий акт № 14 від 26.12.2003">Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», частка боржника у спільній власності з іншими особами визначається за поданням державного виконавця відповідно до положень законодавства, що регулює право власності. Такі подання мають розглядатися з додержанням вимог процесуального закону щодо допустимості засобів доказування.

Частиною першою статті 368 ЦК України визначено, що спільна сумісна власність - це спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

Згідно із частиною першою статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Питання звернення стягнення на частку у майні, що є у спільній частковій власності, регулюється ст.371 ЦК України, згідно з якою Кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, крім випадків, установлених законом. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 цього Кодексу.

Згідно з статтею 366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, провадиться згідно зі статтею 370 ЦК України, відповідно до якої співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. Відповідно до ч. 2 ст.370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного з співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Аналізуючи вище вказані норми цивільного законодавства, суд вважає, що старшим державним виконавцем надано суду докази з приводу викладених обставин в поданні про визначення частки в спільному майні.

Зокрема, з прилученого до подання витягу з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, вбачається, що ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 . Таким чином, ОСОБА_2 належить ј частка квартири АДРЕСА_1 .

За таких обставин, суд вважає, що подання старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у м.Чернівці Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Кирстюка Д. про визначення частки у спільному майні, підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.19 Конституції України, ст.ст.1, 18 ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст.356, 357, 366, 368, 370, 371 ЦК України, ст.ст. 443, 353, 354, ч.1 п.15 п.п.15.5 розділу ХІІ. Перехідних положень ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Подання старшого державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби у м.Чернівці Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Кирстюка Д.І., де боржники ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , стягувач ОСОБА_3 про визначення частки у спільному майні, задовольнити.

Визначити частку майна боржника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме визначити що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить 1/4 частина квартири АДРЕСА_1 .

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Чернівці або безпосередньо до апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Семенко О.В.