провадження № 22-ц/824/9124/2020 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лівінського С.В., Нежури В.А.,
з участю секретаряМариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «УКРСИББАНК», поданою представником - Гладишем Я.М., на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року у справі за заявою ПАТ «УКРСИББАНК» про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Літвінчука Ігора Анатолійовича, ПАТ «УКРСИББАНК», третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Корольов Михайло Андрійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Літвінчука Ігора Анатолійовича, ПАТ «УКРСИББАНК», третя особа приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Корольов Михайло Андрійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

31.10.2019 року позивачка подала до суду заяву, якою просила забезпечити зазначений позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису за реєстраційним номером № 8974, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвінчуком Ігорем Анатолійовичем від 19 грудня 2014 року щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою суду від 31.10.2019 року зупинено стягнення на підставі виконавчого напису за реєстраційним номером №8974, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвінчуком Ігорем Анатолійовичем від 19 грудня 2014 року щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири АДРЕСА_1 на користь публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк".

У підготовчому судовому засіданні представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк» просив розглянути заяву ПАТ «УкрСиббанк» про скасування заходу забезпечення позову вжитого ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 31.10.2019 року щодо зупинення стягнення на підставі виконавчого напису вчиненого 19.12.2014 року за реєстраційним номером №8974.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року заяву публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про скасування заходу забезпечення позову вжитого 31 жовтня 2019 року у справі №752/21328/19 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з ухвалою, ПАТ «УкрСиббанк», через представника - Гладиша Я.М. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просило скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити заяву.

При цьому, апелянт зазначає, що забезпечення позову підлягає скасуванню, оскільки забезпечення позову є зупиненням торгів, що проводяться від імені держави та не може бути застосовано згідно ч.11 ст. 150 ЦПК України.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

25.06.2020 року до суду надійшов відзив ОСОБА_1 , згідно якого позивач просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Зазначила, що на момент застосування заходів забезпечення позову не існувало законодавчих заборон зупинення процедур торгів та було достатньо підстав вважати таких спосіб співмірним для захисту прав та законних інтересів учасників справи. Апелянтом не надано доказів щодо зміни обставин, що зумовили застосування заходів забезпечення позову.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Зінченко О.В. просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Представник апелянта подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відмовляючи в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що зупинення стягнення на підставі виконавчого напису за реєстраційним номером №8974, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвінчуком І.А. від 19 грудня 2014 року щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 на користь публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" не стосується припинення, відкладення, зупинення чи іншого втручання у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржується у судовому порядку.

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогам.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахування співвідношення права, про захист яких просить заявник, та інтересів інших учасників судового процесу.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд скасовує вжиті заходи забезпечення позову, в тому випадку, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінилися обставини, що зумовили його застосування.

Скасування заходів забезпечення позову слід відрізняти від скасування ухвали про забезпечення позову. Різниця полягає в тому, що заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів. При цьому правомірність застосування таких заходів судом відповідач, як правило, не заперечує.

Тобто, підставами для скасування заходів забезпечення позову може бути ухвалення судом рішення про відмову в задоволенні позову або повне фактичне виконання судового рішення про задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між сторонами дійсно виник спір, розгляд справи триває, обставини, що зумовили застосування забезпечення позову не змінилися, а отже, продовжує існувати реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів є обґрунтованими та відповідають практиці Європейського суду з прав людини, що вбачається з наступного.

Відповідно до ст.ст. 2, 13 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 10 ЦПК України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Шмалько проти України" від 20 липня 2004 року (п.43) зазначено, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Отже, реальне виконання рішення судує обов`язковою складовою реалізації особою права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року.

Колегія суддів, критично оцінює доводи апелянта про те, що забезпечення позову є зупиненням торгів, які проводяться від імені держави та не може бути застосовано згідно ч.11 ст. 150 ЦПК України, оскільки вірним є висновок, що зупинення стягнення на підставі виконавчого напису не стосується припинення, відкладення, зупинення чи іншого втручання у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендара чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру. Крім того, на момент ухвалення судового рішення про забезпечення позову не існувало заборон визначених ч.11 ст. 150 ЦПК України.

Натомість, п.6 ч.1 ст.150 ЦПК України, чітко визначено, що позов забезпечується, зокрема, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документу, який оскаржується у судовому порядку.

Крім того, під час перегляду справи, апелянтом не доведено, та судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, що є обов`язковими підставами для скасування судового рішення.

Отже, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального та матеріального права при його постановленні, зокрема, ст. 149-153 ЦПК України, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, зводяться до незгоди з висновками суду та їх оцінкою і спростовуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УКРСИББАНК», подану представником - Гладишем Я.М., залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 02 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.В. Лівінський

В.А. Нежура