Справа № 185/5838/19
Провадження № 2/185/528/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2020 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Перекопського М.М.,

за участю секретаря судового засідання Кривозуб А.А., позивача та його представника, представника відповідача,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

встановив:

У червні 2019 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом, в якому з урахуванням неодноразових уточнень просив: 1. визнати рішення головного лікаря КНП «ПЛІЛ» ПМР Сєдого І.А. про відмову в скасуванні висновків зроблених медичною комісією КНП «ПЛІЛ» ПМР в частині непридатності позивача для виконання роботи за професією ГРОВ придатним; 2. скасувати висновки зроблені медичною комісією КНП «ПЛІЛ» ПМР в частині винесення рішення, про непридатність позивача виконувати роботи за професією ГРОВ; 3. прийняти рішення, яким визнати остаточними висновками по встановленню можливості чи неможливості виконувати роботу ГРОВ позивачем висновки зроблені МСЕК які зафіксовані в довідці №047881 від 12.11.2018; 4. Визнати незаконним та скасувати наказ №1341 від 08.05.2019 по ПСП ШУ «імені Героїв космосу» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про недопущення позивача до роботи в якості ГРОВ дільниці №5; 5. Стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь позивача 267421,95 грн коштів середньої заробітної плати за час вимушених прогулів в зв`язку з недопущенням до роботи.

Ухвалою суду від 27 лютого 2020 року закрито провадження у справі №185/5838/19 в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання рішення головного лікаря КНП «ПЛІЛ» ПМР Сєдого І.А. про відмову в скасуванні висновків зроблених медичною комісією КНП «ПЛІЛ» ПМР в частині непридатності ОСОБА_1 для виконання роботи за професією ГРОВ протиправним, про скасування висновків зроблених медичною комісією КНП «ПЛІЛ» ПМР в частині винесення рішення про непридатність ОСОБА_1 виконувати роботи за професією ГРОВ. Зазначена ухвала суду набрала законної сили та станом на дату розгляду справи не скасована.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначає наступне.

З 2006 року позивач працював на посаді гірничого робітника очисного вибою (ГРОВ) на ПСП ШУ «імені Героїв космосу» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на дільниці №5. У 2008 році позивач отримав травму в шахті, має 15% втрати працездатності, продовжував працювати до 2017 року. Комісією КНП "ПЛІЛ" ПМР зроблені висновки про стан здоров`я ОСОБА_1 , які знайшли відображення в довідці комісії ЛКК за №3621 від 22.09.2017 року, де зазначено, що ОСОБА_1 мовою оригіналу («не годен ГРОВ рекомендован труд без физических нагрузок, пребывание в вынужденой позе»). На підставі довідки комісії ЛКК №3621 від 22.09.2017 року керівництвом ПСП ШУ «імені Героїв космосу» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» ОСОБА_1 було звільнено з роботи. Рішенням Дніпровського апеляційного суду від 15.01.2019 позивача поновлено на попередньому місці роботи.

Наказом №1137 від 24.04.2019 року по ПСП ШУ імені Героїв космосу», на підставі рішення Дніпровського апеляційного суду від 15.01.2019 року, позивача поновлено на роботі. ОСОБА_1 було отримано картку на проходження медичного огляду відповідно до ст. 17 ЗУ «Про охорону праці» п.1.5 «Порядок проведення медичних оглядів працівників певних категорій» затвердженого наказом МОЗ №246 від 21.05.2007року. Медичною комісією винесено рішення про непридатність ОСОБА_1 для виконання роботи за професією ГРОВ.

Позивач зазначає, що ці медичні висновки суперечать висновкам медичної експертної комісії викладені в довідці МСЕК від 11.12.2018 року, якою визначено втрату працездатності 15%. Даною довідкою не визначено погіршення стану здоров`я позивача відносно експертних висновків МСЕК від 2016 року 15 %, тобто попереднього періоду проходження медичної експертизи.

Судовою колегією Дніпровського Апеляційного суду винесена постанова по справі №185/8173/17, в частині поновлення ОСОБА_1 на попередньому місці роботи в якості ГРОВ дільниці №5 ШУ Героїв Космосу ПрАТ «ДТЗК Павлоградвугілля». Обґрунтування викладене в постанові Дніпровського Апеляційного суду стосується не вірного застосування норм наказу МОЗ № 246 «Про проведення періодичних медичних оглядів працівників певних категорій». В судовому рішенні зазначено, що тільки відповідні експертні установи, а саме МСЕК приймають рішення, про не можливість виконання працівником певних видів роботи. ОСОБА_1 пройдена комісія МСЕК 12.11.2018, яка не заборонила роботу за професією ГРОВ та встановила термін проходження наступного медичного експертного огляду через три роки. Винесення Медичною комісією КНП "ПЛІЛ" ПМР рішення про непридатність ОСОБА_1 виконувати роботи за професією ГРОВ стало підставою для недопущення його до роботи в якості ГРОВ дільниці №5 за Наказом №1341 від 08.05.2019 року по ПСП ШУ «імені Героїв космосу» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». Головний лікар КНП "ПЛІЛ" ПМР відмовився скасовувати висновки медичної комісії КНП "ПЛІЛ" ПМР по проходженню медичного огляду працівників певних категорій яку позивач проходив при поновлені на роботі за рішенням суду. З часу поновлення ОСОБА_1 на роботі відповідач не допустив ОСОБА_1 до роботи наказом від 08.05.2019 року №1341 по ПСП ШУ «імені Героїв космосу» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля. Відповідно до наказу від 08.05.2019 року №1341 визначено зберегти середній заробіток ОСОБА_1 до моменту вирішення питання, що до можливості подальшого працевлаштування. Протягом двох місяців відповідач проводив ОСОБА_1 нараховування в розмірі посадового окладу, що не відповідає нормі визначеній в наказі про недопущення ОСОБА_1 до роботи від 08.05.2019 року №1341. З липня 2019 року відповідач не нараховує ніяких коштів, при цьому не допускає ОСОБА_1 до роботи та не направляє на проведення додаткового медичного обстеження в медичних спеціалізованих експертних установах відповідно до Закону України «Про охорону праці», наказу МОЗ № 246 «Про проведення періодичних медичних оглядів працівників певних категорій». За час недопущення ОСОБА_1 до роботи підлягає до стягнення в якості середнього заробітку за час вимушеного прогулу 267421,95 грн.

У судовому засіданні позивач та його представник додатково до письмових пояснень зазначили, що позивач неодноразово отримував виклики відповідача щодо необхідності з`явитись на комісію з працевлаштування для ознайомлення зі списком вакантних посад на підприємстві. Проте, враховуючи попередні дії відповідача щодо позивача, у позивача є недовіра до відповідача, а тому позивач письмово звертався до відповідача з проханням допустити його до ознайомлення зі списком вакантних посад на підприємстві в присутності його представника. Але, відповідач не надав відповіді про таку можливість. При неодноразових спробах пройти позивачу разом з представником до комісії з працевлаштування, відповідач відмовляв у допуску представника, а тому позивач не зміг ознайомитися зі списком вакантних посад на підприємстві з вини відповідача. Позивач та його представник вважають, що відповідачем було порушено право позивача, передбачене ст. 59 Конституції України і відповідач повинен був пропустити позивача на комісію разом з його представником. Також позивач та його представник не погодилися з бездіяльністю відповідача щодо не направлення позивача на додаткове медичне обстеження.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимоги. У відзиві на позов від 03.12.2019 року зазначив, що не погоджується з твердженням позивача з приводу того, що тільки МСЕК вирішує питання чи відповідає стан здоров`я працівника характеристикам виконуваної роботи. Порядок проведення медичних оглядів працівників певних категорій, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 21.05.2007 № 246 та Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою КМУ від 03 грудня 2009 року № 1317 регламентують проведення різних за обсягом, підставами проведення та суб`єктним складом обстежень. Висновки медичної комісії про непридатність працівника за станом здоров`я виконувати роботу за професією, не суперечать її повноваженням, визначеним порядком № 246. Відповідачем виконані усі вимоги ЗУ «Про охорону праці», а також Наказу МОЗ № 246, а відтак відсутні порушення з боку ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також зазначив, що територія підприємства є приватною і допуск на її територію проходить з урахуванням попереднього отримання пропуску на КПП. Позивачу була надана відповідь на його звернення щодо допуску його разом з представником на комісію з працевлаштування для ознайомлення зі списком вакантних посад на підприємстві. Представник відповідача підтвердив, що позивач неодноразово приходив до будівлі відповідача, проте відмовлявся пройти без свого представника. Жодних перепон для допуску позивача до комісії не було, але особу, яка себе називала представником не пропускали. Представник відповідача суду пояснив, що відповідач діяв у передбачений законом спосіб та не порушував прав позивача, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

У судовому засіданні були допитані свідки, які суду пояснили, що дійсно, позивач неодноразово приходив до будівлі відповідача та просив його пропустити на комісію з працевлаштування для ознайомлення зі списком вакантних посад на підприємстві разом з його представником. Охоронці відповідача не пропускали представника позивача, а позивач відмовився проходити сам, без представника.

Досліджені у судовому засіданні відеозаписи також підтверджують той факт, що позивач неодноразово приходив до будівлі відповідача та просив його пропустити на комісію з працевлаштування для ознайомлення зі списком вакантних посад на підприємстві разом з його представником. Проте, охоронці відповідача не пропускали представника позивача, а позивач відмовився проходити сам, без представника

Вислухавши позивача, представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно встановивши всі обставини справи, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступного.

Судом встановлено, що наказом № 1137 від 24.04.2019 року було скасовано наказ №184/4к від 11.10.2017 про звільнення позивача, поновлено позивача на посаді гірника очисного забою 5 розряду дільниці з видобутку вугілля № 5 ВСП «Шахтоуправління імені Героїв Космосу» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» з окладом згідно штатного розкладу з 11.10.2017р., наказано позивачу надати трудову книжку, отримати відповідно до ст. 17 Закону України «Про охорону праці», Порядку №246, картку на проходження медичного огляду у КЗ «Павлоградська міська лікарня №4» «ДОР», надати спеціалісту з адміністрування персоналу результати медичного огляду не пізніше наступного дня після завершення медичного огляду; оплату на період проходження медогляду здійснити відповідно до п. 10.13 колективного договору; організувати допуск позивача до роботи у відповідності до ст. 5,18 Закону України «Про охорону праці», Правил безпеки у вугільних шахтах, Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій. (т.1 а.с.13, т.1 а.с. 74).

За результатами медичного огляду позивач був визнаний не придатним по професії ГРОЗ. З картки працівника, який підлягає попередньому (періодичному) медогляду за формою №123/О від 07 травня 2019 року вбачається, що комісія рекомендувала труд не пов`язаний з вібрацією, нічними змінами, протипоказана праця пов`язана з фізичними навантаженнями тощо (т.1 а.с. 85).

Наказом №1341 від 08.05.2019 «Щодо результатів медичного огляду» не допущено до роботи за професією «гірник очисного забою» позивача у зв`язку з протипоказаннями по професії, відповідно результатам медичного огляду від 07.05.2019 року; наказано постійно діючій комісії підприємства розглянути питання щодо можливості подальшого працевлаштування позивача, наказано зберегти середній заробіток позивачу до моменту вирішення питання щодо подальшого працевлаштування. (т.1 а.с.14, т.1 а.с. 73). Згідно відмітки, яка міститься на наказі позивач ознайомився з ним 08.05.2019.

На виконання наказу №1341 від 08.05.2019 відповідач неодноразово запрошував позивача до комісії з працевлаштування для ознайомлення зі списком вакантних посад на підприємстві, в тому числі 14.05.2019, 20.05.2019, 24.05.2019 та інші дати. В свою чергу, позивач разом зі своїм представником також неодноразово з`являвся до приміщення відповідача з метою ознайомитися зі списком вакантних посад на підприємстві. Проте, представника позивача не допускали в приміщення відповідача для одночасного ознайомлення і позивача і представника позивача зі списком вакантних посад на підприємстві, але жодних заборон або перешкод для пропуску позивача до приміщення комісії з працевлаштування не було. Зазначені обставини визнані обома сторонами та, в силу приписів ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню, хоча й відповідають показам свідків та дослідженим відеозаписам, наданими позивачем.

Отже, позивач за власної волі відмовлявся ознайомитися зі списком вакантних посад на підприємстві особисто, без свого представника.

В обґрунтування своїх доводів позивач посилався на свою необізнаність в правових питаннях та недовіру відповідачу з огляду на те, що його раніше було незаконно звільнено. Також позивач посилався на те, що відповідач, не допускаючи його з представником, порушив ст. 59 Конституції України, відповідно до якої: Кожен має право на професійну правничу допомогу; У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно; Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Враховуючи неправомірні дії відповідача, які полягали у не допуску позивача разом з представником для ознайомлення зі списком вакантних посад на підприємстві, позивач вважає, що він не міг приступити до виконання роботи з вини відповідача, а тому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Суд не може погодитися з такими доводами позивача виходячи з наступного.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Правові підстави відсторонення працівника від роботи власником або уповноваженим органом визначені статтею 46 КЗпП України.

Так, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Отже, відсторонення від роботи - це тимчасове позбавлення працівника, який перебуває у трудових правовідносинах із підприємством, можливості реального здійснення ним права на працю на підставі виявленого власником чи уповноваженим ним органом факту, через який він має право усунути або зобов`язаний усунути працівника від роботи.

За приписами статті 169 Кодексу законів про працю та статті 17 Закону України «Про охорону праці» власник або уповноважений ним орган зобов`язаний за свої кошти організувати проведення попереднього (при прийнятті на роботу) і періодичних (протягом трудової діяльності) медичних оглядів працівників, зайнятих на важких роботах, роботах із шкідливими чи небезпечними умовами праці або таких, де є потреба у професійному доборі, а також щорічного обов`язкового медичного огляду осіб віком до 21 року.

Згідно п.1.5. Порядку проведення медичних оглядів працівників певних категорій, затверджено Наказом Міністерства охорони здоров`я України 21.05.2007 № 246 (далі-Порядку), періодичні медичні огляди проводяться в тому числі з метою вирішення питання щодо можливості працівника продовжувати роботу в умовах дії конкретних шкідливих та небезпечних виробничих факторів і трудового процесу.

Відповідно до п. 2.8 Порядку, проведення попереднього (періодичних) медичного огляду здійснюється комісією з проведення медичних оглядів закладів охорони здоров`я.

Відповідно до п. 4.1.5 Порядку №246 медична комісія медустанови, за результатами медогляду приймає рішення про профпридатність працівника, про що робиться запис у Картці працівника, а відтак працівника додатково не потрібно направляти до закладів МСЕК для підтвердження висновків медичної комісії зроблених відповідно до Порядку №246.

З аналізу вищевказаних норм вбачається, що дії відповідача щодо направлення позивача на проходження медичного огляду до лікарні, а не до МСЕК є правомірними. При цьому, висновки лікарської комісії є обов`язковими для відповідача, що стало підставою для відсторонення позивача від роботи.

Відповідно до статті 24 КзПП, забороняється укладення трудового договору з громадянином, якому за медичним висновком запропонована робота протипоказана за станом здоров`я.

Суд також приймає до уваги, що висновки які містяться у довідці № 3621, виданої КЗ «Павлоградська міська лікарня № 4» Павлоградської міської ради 22.09.2017 року (а.с.15), щодо стану здоров`я позивача не суперечать попередній довідці МСЕК (а.с.9), були зроблені пізніше та є більш новими. Також, вказані висновки щодо стану здоров`я позивача не були оскаржені в адміністративному порядку, більш нових висновків щодо стану здоров`я позивача сторони не надали.

Так, з відзиву КЗ «ПМЛ №4» ПМР вбачається, що на момент проходження МСЕК (12.11.2018) позивач, згідно трудової книжки, не працював, а тому медико-соціальною експертною комісією не розглядалось питання про надання трудових рекомендацій позивачу щодо наявності обмежень при виконанні робіт ГРОЗ, оскільки на момент проходження МСЕК позивач не працював у шкідливих та небезпечних умовах, а саме за професією ГРОЗ.

Направлення відповідачем позивача для проходження медичного огляду відповідає приписам діючого законодавства та не порушує права позивача.

Позивачем висновки медичного огляду у встановленому законом порядку не були оскаржені, а тому є обов`язковими для відповідача для виконання.

Згідно статті 170 КзПП працівників, які потребують за станом здоров`я надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку. При переведенні за станом здоров`я на легшу нижчеоплачувану роботу за працівниками зберігається попередній середній заробіток протягом двох тижнів з дня переведення, а у випадках, передбачених законодавством України, попередній середній заробіток зберігається на весь час виконання нижчеоплачуваної роботи або надається матеріальне забезпечення за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням.

Доводи позивача про обов`язок відповідача направляє його на проведення додаткового медичного обстеження в медичних спеціалізованих експертних установах є необґрунтованими та безпідставними.

Таким чином, відповідач правомірно вирішив запропонувати позивачу списки вакансій, які не протипоказані позивачу відповідно до стану здоров`я останнього, а тому підстав для визнання наказу № 1341 від 08.05.2019 року про недопущення позивача до роботи в якості ГРОВ дільниці № 5, у суду немає.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу було збережено середню заробітну плату за період проходження ним медичного огляду, що відповідає приписам ч. 4 ст. 17 Закону України «Про охорону праці».

Що стосується представництва, то позивач у своїх доводах посилався на положення статті 59 Конституції України, за змістом якої кожен має право на професійну правничу допомогу; У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно; Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За приписами статті 131-2 Конституції України, для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

При цьому представник позивача не надав підтвердження того, що він є адвокатом та може надавати «професійну правничу допомогу». Крім того, у судовому засіданні представник позивача підтвердив, що він не має вищої юридичної освіти.

Позивачем суду не надано жодних доказів того, що відповідач чинив позивачу перешкоди у зверненні за правничою допомогою до адвоката чи центру безоплатної правової допомоги.

Позивач не був позбавлений можливості отримати професійну правничу допомогу поза межами території підприємства відповідача.

Позивач неодноразово з`являвся для ознайомлення зі списком посад, але жодного разу цього не зробив, оскільки бажав це зробити саме з представником, якого не пропускали на територію підприємства відповідача. Дані обставини не заперечуються сторонами, а тому у відповідності ч.1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

З матеріалів справи, пояснень сторін, показів свідків та досліджених відеозаписів, вбачається, що відповідач неодноразово, тобто кожного разу, коли позивач звертався до відповідача, надавав особисто позивачу можливість пройти на територію підприємства до комісії з працевлаштування та ознайомитися зі списком вакантних посад на підприємстві, проте, позивач відмовлявся.

Позивач є дієздатною повнолітньою особою, яка на думку суду, в змозі самостійно ознайомитися зі списком вакантних посад на підприємстві.

Посилання позивача на наявність недовіри відповідачу можливо і обґрунтовані, але не можуть бути підставою для відмови від здійснення такої дії, як ознайомлення зі списком вакантних посад на підприємстві.

Слід зауважити, що статтею 226 КзПП передбачена можливість участі представника працівника на засіданні комісії по трудовим спорам. Однак, в даному випадку, комісія, яка була створена для ознайомлення позивача зі списком вакантних посад і не є комісією по трудовим спорам.

Діючим законодавством не передбачено обов`язкової участі представника під час ознайомлення працівника зі списком вакантних посад на підприємстві.

У позивача було безліч можливостей отримати професійну правничу допомогу як у адвокатів, так і у інших фахівців у галузі права.

Відповідач є приватним підприємством, яке має обмеження щодо пропуску осіб на свою територію. Обов`язку для пропуску представника позивача у відповідача не було.

На думку суду відмова позивача від ознайомлення зі списком вакантних посад на підприємстві є несумлінною поведінкою працівника, який своїми діями намагався збільшити час до ознайомлення його зі списком.

Суд вважає, що не допуск особи, яка називалася представником позивача, в даному випадку не є порушенням прав позивача.

Тобто, посилання позивача на те, що він не ознайомився зі списком посад з вини відповідача на думку суду є безпідставними та необґрунтованими.

Діючим законодавством не передбачено оплату або збереження заробітку за працівником за період відсторонення його від роботи у зв`язку з медичними протипоказаннями з часу проходження такого медогляду до вирішення питання щодо подальшого працевлаштування такого працівника.

Збереження середнього заробітку позивачу до моменту вирішення питання, щодо подальшого працевлаштування, про що зазначено в п. 3 наказу №1341 від 08.05.2019 є вільним волевиявленням працедавця.

Представник відповідача суду пояснив, що відповідачем були припинені виплати позивачу у зв`язку з тим, що позивач неодноразово відмовлявся від ознайомлення зі списком вакантних посад на підприємстві не з поважних причин.

На думку суду час відсторонення позивача слід вважати простоєм, а не вимушеним прогулом виходячи з наступного.

За приписами статті 34 КЗпП простоєм є зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Згідно ч.1 ст. 113 КЗпП, час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).

В даному випадку зупинення роботи, викликане іншими обставинами, тобто відмовою позивача від ознайомлення зі списком вакантних посад на підприємстві, а тому на думку суду слід вважати простоєм.

Відповідно до ч. 4 ст. 113 КЗпП час простою з вини працівника не оплачується.

Оскільки простій був допущений з вини позивача, тому у відповідності до ч.4 ст. 113 КЗпП він не оплачується.

Отже, вимоги позивача щодо стягнення коштів за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що відповідач діяв правомірно та не порушував прав позивача, а позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими, а тому підстав для їх задоволення немає.

Відповідно до ч.ч. 1,6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.2,12,19,81,89,263,265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду або через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення строк на апеляційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України строк апеляційного оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення виготовлено 20 липня 2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля», , місцезнаходження: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул. Соборна, 76.

Суддя М. М. Перекопський