Справа № 946/2984/20
Провадження № 2/946/2171/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2020 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Бурнусуса О.О.,

за участю: секретаря судового засідання - Коробко О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, який уточнила та яким просила:

- встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 , після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майно;

- визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/6 частину земельної ділянки площею 0,0618 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 передану для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Одеської області, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із тим, що позивачем було пропущено строк для прийняття спадщини.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, якою уточненні позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову, а також зазначає що позивач ОСОБА_1 дійсно на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_3 в будинку розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , здійснювала поточний ремонту в будинку та догляду за ним. Зазначеним, підтверджує факт прийняття спадщини ОСОБА_1 , після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майно.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 належала земельна ділянка площею 0,0618 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , передана для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ ОД № 076714 від 25.01.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних акті на право приватної власності на землю за № 1973.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1 - НОМЕР_2 від 15.11.2016 року, виданого Ізмаїльським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом.

Після смерті ОСОБА_3 , згідно ст. 525 ЦК УРСР (1963 року), відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить вищезазначена земельна ділянка.

Відповідно до ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 60084969 від 29.04.2020 року, згідно якої інформація про заповіт складений та посвідчений від імені ОСОБА_3 відсутня.

Згідно із ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті ОСОБА_3 є:

- донька ОСОБА_2 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 10.09.1965 року, виданого Ізмаїльським міським бюро РАЦСу УРСР та свідоцтвом про одруження від 06.06.1997 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області, згідно якого ОСОБА_4 замінила прізвище на « ОСОБА_5 »;

- донька ОСОБА_1 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 30.10.1958 року, виданого Ізмаїльським міським бюро РАЦСу УРСР, витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу за № 9 від 24.07.2020 року, згідно якого ОСОБА_6 змінила прізвище на « ОСОБА_7 », свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_5 від 03.07.2004 року, повторно виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Ізмаїльського міського управління юстиції Одеської області, згідно якого ОСОБА_8 змінила прізвище на « ОСОБА_9 ».

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.549 ЦК УРСР (1963 року) - визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як було встановлено в судовому засіданні та не заперечується відповідачем по справі позивача ОСОБА_1 фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, яке залишилось після смерті батька ОСОБА_3 , тому вважається такою що фактично прийняла спадщину відповідно до ч.1, ч.2 ст.549 ЦК УРСР (1963 року).

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02.11.2005 року за ОСОБА_1 та за ОСОБА_2 визнано право власності по 1/6 частині на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . А за ОСОБА_10 визнано право власності на 2/3 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 02.03.2020 року за ОСОБА_2 визнано право власності на 2/3 частини земельної ділянки площею 0,0618 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 передану для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель.Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Приймаючи до уваги що іншим (крім судового) шляхом захистити права позивача неможливо, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту в зв`язку з чим задовольняє позов.

Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_6 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області від 28.12.1996 року, РНОКПП - НОМЕР_7 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (паспорт серії НОМЕР_8 , виданий 29.08.1997 року, Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області, РНОКПП - НОМЕР_9 , мешкає за адресою: АДРЕСА_3 ) про встановлення факту та визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 , після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом вступу в управління та володіння спадковим майно.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на 1/6 частину земельної ділянки площею 0,0618 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 передану для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ - ОД № 076714 від 25.01.2001 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 31.07.2020 року.

Суддя: О.О.Бурнусус