Справа № 451/375/18 Головуючий у 1 інстанції: Семенишин О.З.
Провадження № 22-ц/811/3132/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

Секретар Іванова О.О.,

З участю відповідача ОСОБА_1 та її представника -адвоката Татух М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 451/375/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 09 серпня 2019 року постановленого під головуванням судді Семенишин О.З. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів,-

в с т а н о в и в :

21.03.2018 року представник позивача по справі ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про зміну розміру аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/3 частини усіх видів заробітку до 1/8 частини усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Припинити виплату аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі рішення Радехівського районного суду Львівської області від 28 січня 2016 року по справі № 451/1477/15ц на утримання ОСОБА_6 під час її проживання з дитиною-інвалідом ОСОБА_5 і здійснення над ним опіки у розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку.

Оскаржуваним рішенням суду у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим.

Судом не взято до уваги, що його син від другого шлюбу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дитиною з інвалідністю. На його лікування затрачаються значні кошти. Його заробіток не є достатнім, щоб покривати всі витрати, оскільки дружина ОСОБА_8 та малолітній син з інвалідністю знаходяться повністю на його утриманні. Просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Адвокат відповідача ОСОБА_4 - Татух М.Д. надала суду Відзив на апеляційну скаргу, в якому стверджує, що не погоджується з аргументами та доводами апеляційної скарги, тому просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, що позивач є особою працездатного віку, а тому має можливість отримувати заробіток, натомість відповідач є особою з інвалідністю ІІ групи , її працездатність суттєво обмежена, син на якого присуджено аліменти є інвалідом дитинства . Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, , що позивач не надав суду достатніх доказів важкого матеріального становища, а те, що позивач не працює та на його утриманні перебуває дружина та дитина від іншого шлюбу не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів, а також не звільняє його від обов`язку утримувати дитину від попереднього шлюбу.

Позивач в судове засідання не з`явився, хоч був належним чином повідомлений про розгляд справи (а.с.167).

Відповідно до чю2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення на апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_1 та її представника-адвоката Татух М.Д., перевіривши матеріали справи, законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та аргументів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Судом встановлено такі обставини.

Позивач та відповідач перебували у шлюбі, який розірвано, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_1 , виданим відділом РАЦС РРУЮ Львівської області 26 лютого 2008 року, (а.с.62).

Під час перебування сторін у шлюбі у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_2 , виданим 25.03.2005 року Радехівським відділом реєстрації актів цивільного стану РУЮ Львівської області (а.с.63).

Відповідач ОСОБА_10 змінила прізвище на « ОСОБА_11 », а в подальшому на « ОСОБА_12 ».

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 28 січня 2016 року по справі № 451/1477/15-ц за позовом ОСОБА_13 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини-інваліда та матері дитини - інваліда, стягнуто з нього на користь відповідача аліменти на сина ОСОБА_5 , у розмірі 1/3 усіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 09 листопада 2015 року і до досягнення дитиною повноліття, також було стягнуто з нього аліменти на користь ОСОБА_13 1/6 видів його заробітку з 09 листопада 2015 року та протягом всього часу проживання ОСОБА_13 з дитиною - інвалідом ОСОБА_5 і здійснення нею над ним опіки (а.с.6-9).

Вказане рішення суду відповідачем не оскаржувалось.

На підставі вищезазначеного судового рішення видані виконавчі листи від 29.07.2016 року (а.с.17-18).

12 липня 2014 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_14 , та після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_15 ». В даному шлюбі у них народився син - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є дитиною з інвалідністю, що підтверджується копією посвідчення, серії НОМЕР_3 , видане 15.04.2019 року, та висновком спеціалістів «Науково-дослідного інституту психіатрії Міністерства охорони здоров`я України" №399 від 29.10.2018 року (а.с.10-16,84-85).

Відповідно до копії довідки №1419 від 05.03.2018 року, відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, ОСОБА_2 за період з 1 кварталу 2017 року по 4 квартал 2017 року станом на 02.03.2018 року інформація про доходи відсутня (а.с.19).

З копії довідки №1423 від 05.03.2018 року, відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, вбачається, що ОСОБА_8 за період з 1 кварталу 2017 року по 4 квартал 2017 року станом на 02.03.2018 року отримувала доходи з Управління соціальної політики Тернопільської міської ради у зв`язку з соціальною матеріальною допомогою (а.с.20).

Згідно довідки №2 від 02.03.2018 року, виданої директором ТзОВ «МЖК Ірлага», ОСОБА_2 дійсно проживає без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 разом із своєю дружиною ОСОБА_8 (1979 р.н. паспорт НОМЕР_4 ) та сином ОСОБА_7 ( 2015 р.н. св-во про народження НОМЕР_5 ), які зареєстровані за вищевказаною адресою, згідно свідчень сусідів ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 (а.с.21).

Відповідно до пенсійного посвідчення, серії НОМЕР_6 , виданого 01.08.2018 року та довідок міжрайонної спеціалізованої кардіологічної МСЕК №1, ОСОБА_1 , є особою з інвалідністю ІІ Групи, інвалідність встановлена до 1 листопада 2019 року, дата чергового переогляду 10.10.2019 року (а.с.64-67).

Станом на час розгляду справи в апеляційному суді інвалідність відповідачці ОСОБА_1 встановлена до 01 жовтня 2021 року (а.с.145).

З виписок 89/205 та 13/19 із медичної карти стаціонарного хворого, вбачається, що ОСОБА_1 , не працююча, перебувала у стаціонарі з 05.11.2018 року по 14.11.2018 рік та з 29.01.2019 року по 07.02.2019 рік (а.с.68-69).

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є дитиною з інвалідністю та спостерігається у КЗ Львівському обласному дитячому психоневрологічному диспансері від 30.10.2008 року, призначено індивідуальну програму реабілітації інваліда, у зв`язку з чим матері - ОСОБА_10 призначено державну соціальну допомогу, що підтверджується посвідченням, серії НОМЕР_7 , виданим 06.09.2010 року та висновком ЛКК №189 від 14.08.2017 року (а.с.70-75).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що обставини зазначені в позовній заяві та надані докази не свідчать про погіршення матеріального становища платника аліментів у порівнянні з тим, яке було у нього станом на час ухвалення рішення, відповідно до якого стягуються аліменти.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду, враховуючі такі вимоги чинного законодавства.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Згідно з ст.192 Сімейного кодексу України (далі СК) розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не надав суду достатніх та належних доказів, що матеріальне становище платника аліментів погіршилось .

Надані до позовної заяви відомості з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків не свідчать про те, що позивач може працювати неофіційно та отримувати дохід, зважаючи на те, що він є особою працездатного віку та жодних протипоказань до виконання будь-якої роботи немає.

За змістом статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з положеннями статті 182 СК України (у редакції, чинній на час ухвалення судового рішення районним судом) при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з підпунктом 1 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом доказування у даній справі є погіршення матеріального стану або стану здоров`я платника аліментів, покращення стану здоров`я чи матеріального становища отримувача аліментів.

Однак як вбачається з матеріалів справи стан здоров`я отримувача аліментів ОСОБА_10 та їх спільного сина не покращився, позивач в свою чергу доказів про свій стан здоров`я не надав, а тому суд вважає, що такий є задовільним, відтак підстав для задоволення позову не було.

Посилання в позовній заяві та в апеляційній скарзі на наявність у нього іншої сім`ї та стан здоров`я сина від другого шлюбу в сукупності з відсутністю доказів про погіршення матеріального становища не дає підстав для задоволення даного позову, оскільки позивач створюючи нову сім`ю,як батько дитини з інвалідністю мав розуміти що він несе закріплений законом обов`язок по його утриманню.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що він допомагає сину в силу своїх можливостей свідчить про безвідповідальне відношення позивача до свого сина від попереднього шлюбу, оскільки дитина потребує утримання і не може обходитися без життєво необхідних речей, а саме харчування, лікування і так далі.

Відтак, суд правильно виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, визначених статтею 192 СК України, з якими закон пов`язує можливість зміни розміру аліментів визначеного за рішенням суду.

Надані до апеляційної скарги квитанції про оплату лікування ОСОБА_7 , суд не приймає до уваги, оскільки такі не були предметом розгляду в суді першої інстанції, крім цього, всі операції по зазначених квитанціях проведені після ухвалення рішення судом першої інстанції.

Крім цього, у справі відсутні будь-які інші докази: скерування, рецепти, рекомендації лікаря щодо необхідності отримання зазначених медичних послуг .

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ч.1 ст.18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як зазначено в Декларації прав дитини, "дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження".

Щодо доводів апеляційної скарги в частині неврахування судом першої інстанції того, що він не має можливості надавати матеріальну допомогу ОСОБА_1 в розмірі 1/6 частини видів заробітку, суд апеляційної інстанції визнає голослівними так як в матеріалах справи відсутні докази про погіршення матеріального становища чи стану здоров`я позивача.

Згідно з ст.88 СК України якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.

Відтак, аргументи апеляційної скарги про те, що відповідач утримує сина не сама, оскільки вдруге одружилась та проживає зі своїм чоловіком є безпідставними.

Крім цього, суд апеляційної інстанції зазначає про те, що той факт, що позивач не працює офіційно не свідчить про відсутність в нього будь-яких інших доходів від поїздок на заробітки чи ін.

Згідно з ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, надав вірну оцінку встановленим обставинам у справі та зібраним доказам, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п. 1, 375, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 09 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 03 серпня 2020 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк