Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

з а о ч н е

Справа №338/526/20

Провадження № 2/338/269/20

17 липня 2020 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі: головуючої - судді Рибки Л.Я.,

з участю секретаря Полек Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача 10800 грн боргу за договором позики від 24 грудня 2019 року та 108000 грн штрафу, а всього 118800 грн.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 24 грудня 2019 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно з яким відповідач отримав від нього ( ОСОБА_1 )грошові кошти в розмірі 10800 грн., які зобов`язався повернути в термін до 31 грудня 2019 року. На підтвердження отримання грошових коштів та виникнення зобов`язань за вказаним вище договором позики ОСОБА_2 надана йому (позивачу) відповідна розписка. Станом на 14 травня 2020 року отримані грошові кошти відповідачем не повернуті, останній уникає зустрічей з позивачем, не відповідає на його телефонні дзвінки.

Умовами розписки від 24 грудня 2019 року передбачено, що у випадку прострочення позичальником повернення коштів більше як на 30 календарних днів, він додатково зобов`язується сплатити штраф в десятикратному розмірі від суми боргу. Станом на день звернення до суду з даним позовом прострочення повернення ОСОБА_2 коштів склало 134 календарних дня. З огляду на викладене, позивачем розраховано суму штрафу в розмірі 108 000 грн.

За таких обставин, посилаючись на вимоги ст.ст. 202, 207, 526, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ОСОБА_1 просить стягнути на його користь з відповідача 10800 грн боргу за договором позики від 24 грудня 2019 року та 108 000 грн штрафу, загалом - 118800 грн, а також понесені судові витрати за сплату судового збору в розмірі 840 грн 80 к.

Ухвалою від 27 травня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено провести її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо ухвалення у справі заочного рішення.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку шляхом надсилання судових повісток за зареєстрованим місцем проживання. Крім того, інформація щодо розгляду справи наявна на офіційній сторінці Богородчанського районного суду Івано-Франківської області в мережі Інтеренет на веб-сайті судової влади. Про причини неявки ОСОБА_2 суд не поінформував, своїм правом на подання відзиву не скористався, заяв чи клопотань щодо розгляду даної справи від нього не надходило.

З огляду на викладене, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши письмові докази у справі, які мають юридичне значення для її розгляду, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

За правилами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до приписів ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 24 грудня 2019 року укладено письмовий договір позики, відповідно до якого відповідач отримав у позивача на власні потреби безвідсоткову позику в розмірі 10800, 00 гривень. Зазначену суму коштів позичальник зобов`язувався повернути до 31 грудня 2019 року.

Згідно з умовами розписки, у випадку прострочення повернення коштів більше як на 30 календарних днів, ОСОБА_2 додатково зобов`язався сплатити штраф в 10-кратному розмірі від суми боргу. Штраф, у зазначеному розмірі, відповідач зобов`язався сплатити за кожні прострочені 30 календарних днів. Простроченням з виконання зобов`язання є нездійснення повернення всієї суми коштів в розмірі 10 800 грн до 31 грудня 2019 року (а.с. 9).

На підтвердження факту отримання відповідачем коштів позивачем надано оригінал розписки від 24 грудня 2019 року.

У вказаний в договорі позики строк відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, належні позивачу грошові кошти не повернув.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, такої позиції дотримується Верховний Суд України у правовому висновку, викладеному у Постанові ВСУ від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13.

Зі змісту боргової розписки можна зробити висновок, що відбулася передача грошової суми від позикодавця ОСОБА_1 до позичальника ОСОБА_2 .

Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 1047 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України допускається пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки відповідно до статті 611 ЦК України, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, або розірвання договору, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Позивач стверджує, що відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, а відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, тому з ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 основну суму боргу за договором позики від 24 грудня 2019 року в розмірі 10800 грн.

Враховуючи те, що договором позики передбачена сплата штрафу в десятикратному розмірі від суми боргу у випадку прострочення позичальником повернення коштів більш як на 30 календарних днів, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути суму штрафу. Суд погоджується з розрахунком, наданим позивачем, відповідно до якого розмір штрафу за невиконання умов договору позики становить 108 000 грн (10800 грн * 10).

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 840 грн 80 к.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 207, 526, 612, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 279, 280-282 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму основного боргу за договором позики, укладеним між ними 24 грудня 2019 року, в розмірі 10800 (десять тисяч вісімсот) гривень, суму штрафу в розмірі 108000 (сто вісім тисяч) гривень, а всього - 118800 (сто вісімнадцять тисяч вісімсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивачем заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Богородчанський районний суд Івано-Франківської області.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя Л.Я. Рибка