Номер провадження: 22-ц/813/2029/20
Номер справи місцевого суду: 503/2199/18
Головуючий у першій інстанції Сердюк Б. С.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 503/2199/18

Номер провадження: 22-ц/813/2029/20

Одеській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у передбаченому статтею 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, за апеляційною скаргою адвоката Мазура Олександра Валентиновича, діючого від імені ОСОБА_2 , на заочне рішення Кодимського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Сердюк Б.С. о 16 годині 46 хвилині 10 червня 2019 року,

встановив:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь: 1) майнову шкоду в сумі - 13 000,00 грн.; 2) моральну шкоду в сумі - 50 000 грн..

ОСОБА_1 обґрунтує свої позовні вимоги тим, що 12.04.2016 року між ним та ОСОБА_2 було укладено усний договір купівліпродажу 2 свиней, загальною вартістю - 13 000,00 грн.. Відповідач свої зобов`язання за договором щодо оплати товару не виконав, у зв`язку із чим позивач просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі - 13 000,00 грн. та моральну шкоду у розмірі - 50 000,00 грн. (а. с. 1 1 зворотна сторона).

У судовому засіданні суду першої інстанції позивач підтримав доводи та вимоги вищевказаного позову.

Відповідач у судове засідання суду першої інстанції не з`явився (а. с. 42 45).

Заочним рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 10 червня 2019 року вищенаведений позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, в розмірі 13 000,00 грн. та моральну шкоду в розмірі 1 500,00 грн., а загалом 14 500,00 грн..

В задоволенні решти позовних вимог судом першої інстанції було відмовлено.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що факт продажу позивачем ОСОБА_2 свиней, які позивач особисто виростив у своєму домашньому господарстві підтверджуються поясненнями свідка ОСОБА_3 , допитаного у судовому засіданні, а також дослідженим в судовому засіданні аудиозаписом отриманим з диктофону позивача, зробленим при спілкуванні з відповідачем, у якому відповідач визнає борг перед позивачем у розмірі 13 000,00 грн..

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди.

Щодо стягнення моральної шкоди суд першої інстанції зазначив, що при визначені розміру відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, враховуючи вимоги розумності і справедливості, характер та тривалість заподіяння позивачу душевних страждань, достатнім розміром для компенсації такої шкоди є - 1 500 грн. (а. с. 48 - 50).

В апеляційній скарзі адвокат Мазур О.В., діючий від імені ОСОБА_2 , просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні вимог позову у повному обсязі.

Крім того, апеляційна скарга містить клопотання апелянта про стягнення з позивача на користь відповідача витрат останнього на професійну правничу допомогу.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване заочне рішення ухвалено судом першої інстанції при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що при укладанні договору купівлі - продажу, на підставі якого позивач звернувся до суду, у порушення вимог ст. ст. 206, 208 ЦПК України, не було дотримано встановлених чинним законодавством вимог щодо форми правочину. Окрім цього, ОСОБА_2 зазначає, що судом безпідставно було прийнято до уваги показання свідка та наданий позивачем аудіозапис, які не можуть вважатись допустимими доказами у справі. Зазначає, що позивачем не було надано суду жодного доказу завдання майнової шкоди. Не зазначено у чому ж саме полягає заподіяна моральна шкода. Також апелянт посилається на відсутність у матеріалах справи доказів його належного сповіщення про розгляд зазначеної справи судом першої інстанції як на безумовну підставу для скасування оскаржуваного судового рішення.

ОСОБА_1 згідно наявного у справі рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримав копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі та копію апеляційної скарги, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку. Правом надання відзиву не скористався. Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Матеріали справи також містять відомості щодо отримання копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі представником апелянта, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 ч. 4, п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.

Малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 5 цієї частини.

Дана справа за ціною позову (14 500 грн.) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з положеннями частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Колегія суддів не погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції, на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів, невірно встановив обставини по справі, дійшов неправильного вищезазначеного висновку про можливість задоволення позову про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди та моральної шкоди. Висновки суду не відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 206, 208 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права, з огляду на наступне.

Звертаючись до суду із позовною заявою ОСОБА_1 посилався на факт укладення між ним та відповідачам усного договору купівлі-продажу 2 свиней, загальною вартістю - 13 000,00 грн.. На підтвердження обставин зазначених у позовній заяві позивач просив допитати свідка, який у судовому засідання 10 червня 2019 року повідомив, що 12.04.2016 року він був присутній при продажі позивачем ОСОБА_2 свиней, які позивач особисто виростив у своєму домашньому господарстві. При обговорені вартості свиней, яку відповідач повинен був оплатити, свідок не був присутній, оскільки сторони обговорювали це в автомобілі. Однак, був присутній при їх зважуванні, та враховуючи їх вагу зазначив, що їх вартість мала становити 13 000 грн. 14 000 грн..

Проте, відповідно до вимог статті 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Відповідно до положень статті 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Пунктом третім частини першої статті 208 ЦК України визначено, що правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу, належить вчиняти у письмовій формі.

Враховуючи, що зазначений позивачем правочин не є таким, який повністю виконано сторонами у момент його вчинення та, зокрема згідно тверджень ОСОБА_1 , укладений на суму, що перевищує у двадцять разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, апеляційний суд приходить до висновку щодо недодержання вимоги щодо письмової форми такого правочину.

Правові наслідки недодержання вимоги щодо письмової форми правочину передбачені статтею 218 ЦК України, відповідно до якої недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року №9, необхідно звернути увагу судів, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК не може доводитися свідченнями свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов`язань, що виникли з правочину.

Враховуючи, що вимога до письмової форми правочину у спірних правовідносинах не дотримана, а факт його вчинення письмовими доказами, допустимість яких визначена наведеними вище нормами матеріального права, позивачем не підтверджена, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

Щодо посилання суду першої інстанції на досліджений у судовому засіданні аудіозапис отриманий з диктофону, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги та зазначає, що з наданого позивачем аудіозапису, на який посилався останній як на доказ існування боргу, дійсно встановити належність голосів, що містяться в аудіозаписі розмови позивачу та відповідачу неможливо, як неможливо встановити і час та місце запису відповідного аудіозапису. Зазначений доказ не відповідає вимогам ст. ст. 77 - 79 ЦПК України та не може бути прийнятий у якості доказу у даній справі.

За правилами частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами глави 5 ЦПК України, а саме частини 1 статті 79 ЦПК України, частини 1 статті 80 ЦПК України, частини 6 статті 81 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, враховуючи відсутність в матеріалах справи достатніх доказів факту укладення між сторонами договору купівліпродажу 2 свиней, загальною вартістю - 13 000,00 грн., апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ані в частині стягнення з відповідача майнової, ані моральної шкоди.

З огляду на вищевикладене, оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову про відшкодування майнової та моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволені позову у повному обсязі є обґрунтованими.

Між тим, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимоги апеляційної скарги щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат останнього на професійну правничу допомогу, з огляду на наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги частина третя статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

Згідно з правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно приписів статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження наданої відповідачу правової допомоги. Всупереч правилам статті 141 ЦПК України, стороною відповідача не надано апеляційному суду таких доказів.

Крім того, апелянтом не додержано вищевказані вимоги статті 134 ЦПК України щодо надання суду попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які ОСОБА_2 поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

З огляду на вищевикладене колегія суддів вважає за необхідне відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

З урахуванням вищенаведеного апеляційна скарга є частково обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374, пунктів 2, 3, 4 статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків, викладений у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, вонине відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову в частині виселення відповідачів за вищевказаного обґрунтування.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи при зверненні до суду з апеляційної скаргою апелянтом було сплачено судовий збір у розмірі - 1 057, 20 грн. (а. с. 85). Таким чином, з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1 057,20 грн., сплачений апелянтом за подання апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Мазура Олександра Валентиновича, діючого від імені ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Заочне рішення Кодимського районного суду Одеської області від 10 червня 2019 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовити.

У задоволенні вимог адвоката Мазура Олександра Валентиновича, діючого від імені ОСОБА_2 , про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) судовий збір у сумі 1 057 (одна тисяча п`ятдесят сім) гривень 20 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О.В. Князюк

О. М. Таварткіладзе