Справа № 301/1432/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" серпня 2020 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в особі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Халак Л.Ю., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Іршава в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Іршавська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в Іршавський районний суд з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, що складається з житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та права на земельну частку (пай), посвідчену Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЗК №0071191 від 28.11.1997 року, в цілому.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_3 , який залишив заповіт, згідно якого все своє майно заповідав позивачу. Позивач спадщину прийняв, однак, не може оформити свідоцтво про право на спадщину та право власності на житловий будинок та земельну частку (пай), які входять до складу спадкового майна, оскільки будинок у встановленому законом порядку не зареєстрований, а оригінал сертифікату на земельну частку втрачений. Він є єдиним спадкоємцем ОСОБА_1 . Просив визнати за ним право власності на спадкове майно.

Позивач ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити та розглянути справу по суті без його участі (а.с.35,36,40).

Відповідачка ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена, подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу по суті за її відсутності, позовні вимоги визнала (а.с.39).

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивачка посилалася, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 , в Державному реєстрі речових прав не зареєстрований (а.с.11, 38). Згідно погосподарської книги Великораковецької сільради власником будинку був ОСОБА_3 , який збудував будинок у 1965 на земельній ділянці, відведеній для будівництва (а.с.23). Технічний паспорт на житловий будинок виготовлений (а.с.12-19).

Згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗК №0071191 від 28.11.1997 року, виданого на підставі рішення Іршавської районної державної адміністрації від 27 листопада 1997 року №405, ОСОБА_4 належить право на земельну частку (пай) розміром 0,87 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж частки в натурі (а.с.26).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 07.12.2016 року (а.с.5).

Згідно заповіту, посвідченого секретарем Великораковецької сільради 08.04.2005 року, ОСОБА_3 все своє майно заповів сину ОСОБА_1 - позивачу по даній справі (а.с.20). Вказаний заповіт зареєстрований у Спадковому реєстрі, не скасований і не змінений (а.с.21).Спадкова справа зареєстрована у Спадковому реєстрі 16.06.2020 року (а.с.22).

Відповідно до довідки Великораковецької сільради №290/02-09 від 14.07.2020 року, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та який залишив заповіт на ОСОБА_1 , та ОСОБА_4 , який у свідоцтві про народження ОСОБА_1 указаний його батьком, є однією і тою ж особою (а.с.25).

Спадкоємець ОСОБА_1 вступив у володіння майном, оскільки на день відкриття спадщини проживав разом із спадкдавцем, тобто прийняв спадщину (а.с.9,10). Згідно ст. 1268 ч.5 ЦК України, прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Особою, яка мала право на обов`язкову частку у спадковому майні, була вдова спадкодавця та мати позивача - відповідачка ОСОБА_2 , яка подала заяву про відмову від прийняття спадщини (а.с.9,24). Інших спадкоємців крім позивачки у ОСОБА_3 не має.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена 31 січня 1966 року.

За змістом зазначеного нормативного акту виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Згідно ст. 81 ч.1 п. «г» Земельного кодексу України та ст. 1225 ЦК України, громадяни набувають права власності на земельні ділянки, у тому числі, на підставі прийняття спадщини; право власності на земельну ділянку преходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням їх цільового призначення.

Згідно ст. ст. 1 п.2 та 2 ч.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.

Відповідно до п. 17 розділу 10 "Перехідні положення" Земельного кодексу України, сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право приватної власності на землю.

Власнику земельної частки (паю) в натурі земельна ділянка розміром 0,87 в умовних кадастрових гектарах не виділялася.

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги про визнання права власності на вказане майно за позивачем визнала. Визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, або у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно п. 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Позивач не може отримати свідоцтво про право на спадщину та оформити право власності на житловий будинок та на земельну частку (пай), що входять до складу спадкового майна, оскільки будинок у встановленому законом порядку не зареєстрований, а оригінал сертифікату на земельну частку втрачений.

Оскільки згідно запису в погосподарській книзі села власником житлового будинку в АДРЕСА_1 , був ОСОБА_3 , та згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) - власником земельної частки (паю) був ОСОБА_3 , єдиним спадкоємцем якого є позивач, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 328, 392, 1218, 1220, 1233, 1268 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 200 ч.4, 263-264 ЦПК України,

р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в цілому.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на земельну частку (пай) розміром 0,87 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що надана ОСОБА_4 згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗК №0071191 від 28.11.1997 року, виданого на підставі рішення Іршавської районної державної адміністрації від 27 листопада 1997року №4054, в цілому.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Іршавський районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 07 серпня 2020 року.

Головуюча : М. О. Пітерських