Справа № 478/686/20 Провадження № 2/478/169/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2020 року. смт Казанка

Казанківський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Іщенко Х.В.,

при секретарі Луговській А.І.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ГУНП України в Миколаївській області Поворознюк І.В.,

представника відповідача прокуратури Миколаївської області Цуркан Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду смт Казанка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області, прокуратури Миколаївської області, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди завданої неправомірними діями органів досудового слідства, прокуратури,

В С Т А Н О В И В:

06.05.2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ляшенко М.Д., звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області, прокуратури Миколаївської області, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди за період перебування під слідством і судом та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25.10.2017 року Казанківським ВП Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області відкрито кримінальне провадження за №0000591 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України. 14.11.2017 року ОСОБА_1 , відповідно до вимог ст.208 КПК України, був затриманий слідчим Казанківського ВП Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області Тебенком В.О., який звернувся до суду з клопотанням, затвердженим процесуальним керівником Казанківського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області Булаєвою І.Ю., про обрання запобіжного заходу. 15.11.2017 року Казанківський районний суд Миколаївської області обрав ОСОБА_1 запобіжний захід цілодобовий домашній арешт. 16.11.2018 року Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області пом`якшив ОСОБА_1 запобіжний захід цілодобовий домашній арешт на нічний із 20 до 06 години. Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.04.2019 року ОСОБА_1 за пред`явленим обвинуваченням в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України виправдано за недоведеності участі у вчиненні кримінального правопорушення. Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 23.04.2020 року вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.04.2019 року в часині виправдання ОСОБА_1 залишено без змін.

Вважає, що перебуваючи незаконно під слідством і судом з 14.11.2017 по 23.04.2020 року йому органами, що здійснюють досудове розслідування, прокуратурою та судом було завдано моральну шкоду, у зв`язку з чим просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку моральну шкоду за період перебування під слідством і судом в термін з 14.11.2017 по 23.04.2020 року (2 роки 6 місяців 9 днів), в загальній сумі 193847 грн. 16 коп. та винести окрему ухвалу відносно прокурора Казанківського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області Солованюка О.В., процесуального керівника прокурора Казанківського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області Булаєвої І.Ю., та слідчих СВ Казанківського ВП Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області Тебенка В.О., Войчака Р.В. за вчинення ними кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.372 КК України.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги уточнили посилаючись на зазначені вище обставини, просили стягнути з відповідачів в солідарному порядку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду за період перебування під слідством і судом, в загальній сумі 140270 грн. 03 коп. та винести окрему ухвалу відносно прокурора Казанківського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області Солованюка О.В., процесуального керівника прокурора Казанківського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області Булаєвої І.Ю., та слідчих СВ Казанківського ВП Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області Тебенка В.О., Войчака Р.В. за вчинення ними кримінального правопорушення за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.372 КК України.

Представник відповідача Головного управління Національної поліції у Миколаївській області Поворознюк І.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що шкода завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду відшкодовується державою за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Таким законом є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Вважає, що позивач ОСОБА_1 не довів належними і допустимими доказами самого факту заподіяння йому моральної шкоди такими діями відповідача, на які б поширювалася дія Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури, суду». Окрім того, не зазначив, в чому саме полягає ця шкода, не надав жодних доказів і не обґрунтував її розмір. Суд, ухвалюючи вирок від 18.04.2019 року не визнав ОСОБА_1 не винуватим, підстава виправдання не доведення вини. Враховуючи вище зазначене та викладене у відзиві, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача Прокуратури Миколаївської області Цуркан Я.В., посилаючись на те, що позивач ОСОБА_1 не довів належними доказами факту заподіяння моральної шкоди, враховуючи викладене у відзиві, просила відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Вислухавши думку сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить такого висновку.

Матеріалами справи встановлено, що 25.10.2017 року слідчим відділом Казанківського ВП Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості та розпочато досудове розслідування кримінального провадження №0000591 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

02.11.2017 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

15.11.2017 року Казанківський районний суд Миколаївської області обрав ОСОБА_1 запобіжний захід цілодобовий домашній арешт.

16.11.2018 року Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області пом`якшив ОСОБА_1 запобіжний захід цілодобовий домашній арешт на нічний із 20 до 06 години.

Вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.04.2019 року ОСОБА_1 за пред`явленим обвинуваченням в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України виправдано за недоведеності участі обвинуваченого у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 23.04.2020 року вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.04.2019 року в часині виправдання Корчинського В.В. залишено без змін. Відповідно до ст.55 Конституції України права і сподоби людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України).

Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями ч.ч.1, 2, 6, 7 ст.1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року.

Згідно ст.1 даного Закону відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, зокрема, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У даному випадку, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку постановлення виправдувального вироку суду, як це передбачає стаття 2 даного Закону.

Відшкодування шкоди у такому випадку провадиться за рахунок коштів державного бюджету як це передбачає ст.4 Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».

Вказана стаття також встановлює, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Під час розгляду справи було встановлено, що позивач ОСОБА_1 відноситься до кола осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди у відповідності до положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки відносно нього постановлено виправдувальний вирок Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області від 18.04.2019 року, який набрав законної сили 23.04.2020 року.

За приписами п.14 ч.1 ст.3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 і 2 ст.42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру. Обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.

Частиною 1 ст.278 КПК України визначено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27.10.1999 року у справі №1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Таким чином, період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення особі письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання остаточного рішення суду у справі законної сили.

Враховуючи зазначене суд вважає, що період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи з моменту вручення позивачу ОСОБА_1 письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, тобто з 02.11.2017 року до набрання законної сили виправдувальним вироком суду, тобто до 23.04.2020 року.

Отже, суд приходить висновку, що позивач ОСОБА_1 перебував під слідством та судом 29 місяців 21 день, результатом чого стало винесення виправдувального вироку, протягом тривалого періоду був вимушений регулярно приймати участі у слідчих діях та судових засіданнях, витрачаючи на це час, що вимагало від нього додаткових зусиль необхідних для організації життя, сам факт знаходження під кримінальним переслідуванням мав для нього стресові наслідки, він був змушений захищатись від пред`явленого обвинувачення, що призводило до цілком природних хвилювань, що негативно вплинуло на звичний уклад життя, тобто зумовило моральні страждання і переживання.

Таким чином, суд на підставі оцінених доказів, поданих сторонами, приходить до переконання, що позивач ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством і судом 29 місяців 21 день, а саме з 02.11.2017 (дати повідомлення про підозру) по 23.04.2020 року (дати набрання законної сили виправдувальним вироком суду), що є підставою для відшкодування на його користь моральної шкоди.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування, суд виходить з наступного.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Як вже зазначалось, згідно ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.

У пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Аналіз вищевказаної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18). У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду висловила правову позицію про те, що при визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, проте суд також має оцінити надані позивачем докази, визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Такий же висновок викладено й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19).

В силу статті 8 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» №294-IХ, у 2020 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня 2020 року установлена у розмірі 4723 гривень.

Таким чином, враховуючи положення частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди слід виходити із розміру мінімальної заробітної плати у сумі 4723 грн.

Як встановлено в ході судового розгляду позивач ОСОБА_1 перебував під слідством та судом в період з 02.11.2017 року по 23.04.2020 року, тобто 29 місяців 21 день.

Мінімальна заробітна плата на час розгляду справи складає 4723 грн., тому сума, яка підлягає стягненню на користь позивача в рахунок відшкодування завданої йому моральної шкоди не може бути меншою, ніж 140270 грн. 03 коп.

Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд дійшов висновку, що факт не визнання ОСОБА_1 не винуватим не підтверджується оскільки вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 18.04.2019 року ОСОБА_1 за пред`явленим обвинуваченням в скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України виправдано за недоведеності участі обвинуваченого у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Що стосується вимог позивача щодо постановлення окремих ухвал відносно: прокурора Казанківського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області Солованюка О.В., процесуального керівника прокурора Казанківського відділу Баштанської місцевої прокуратури Миколаївської області Булаєвої І.Ю., та слідчих СВ Казанківського ВП Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області Тебенка В.О., Войчака Р.В., то суд вважає, що підстави для постановлення окремих ухвал відносно осіб, зазначених в позові, відсутні.

Так, відповідно до ст.262 ЦПК України, окрему ухвалу може бути постановлено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанції.

Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом при вирішенні вказаної цивільної справи не було виявлено достатніх підстав для застосування положень ст.262 ЦПК України.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» №3674-VI судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

В силу вимог ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи зазначене витрати по сплаті судового збору мають бути віднесені на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 4, 19, 141-142, 200, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Миколаївській області, прокуратури Миколаївської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди завданої неправомірними діями органів досудового слідства, прокуратури - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 Україна за рахунок коштів Державного бюджету України в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів досудового слідства, прокуратури на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 140270 ( сто сорок тисяч двісті сімдесят ) грн. 03 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: