КУЙБИШЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 319/180/20
Провадження №2/319/173/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2020 року смт.Більмак

Куйбишевський районний суд Запорізької області у складі

головуючого судді Мальованого В.О.

за участі секретаря судового засідання Синякової О.І.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Більмак цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та стягнення компенсації, -

В С Т А Н О В И В:

04 березня 2020 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та стягнення компенсації. В своїй позовній заяві позивач прохає суд поділити спільне майно подружжя, яке є об"єктом спільної сумісної власності, визнати за нею право власності на 1/4 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 та майна на загальну суму 34 101 грн., зобов"язати ОСОБА_2 сплатити їй компенсацію вартості за проданий автомобіль "Lanos" в сумі 85000 грн та легковий автомобіль "Нива" в сумі 20 000 грн., а всього на суму 105 000 грн., стягнути з відповідача на її користь судові витрати у вигляді сплати судового збору та витрат на правничу допомогу в розмірі 3000 грн.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказала, що з 26 серпня 1989 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 02 лютого 2018 року шлюб з відповідачем розірвано рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області. За час сумісного життя ними було набуте спільне майно на загальну суму 336 153 грн. 00 коп., а саме:

1. 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 ,

2. автомобіль "Lanos"2014 року випуску, вартістю 170 000 грн.,

3. автомобіль "Нива", 1986 року випуску, вартістю 40 000 грн.,

4. Причеп автомобільний, 2003 року випуску, вартістю 1500 грн.,

5. Велосипед «Україна», вартістю 500 грн.;

6. Велосипед «Дорожник», 2014 року випуску, вартістю 1000 грн.;

7. Велосипед спортивний, 2010 року випуску, вартістю 1400 грн.;

8. Пилка бензинова «Дніпро М» 2013 року випуску, вартістю 460 грн.;

9.Зварювальний апарат «Едон», 2010 року випуску, вартістю 1 000 грн.;

10.Коса бензинова «Зеніт», 2014 року випуску, вартістю 1200 гри.;

11. Перфоратор «Ваutes, 2005 року випуску, вартістю 400 грн.;

12.Компресор масляний, 2012 року випуску, вартістю 650 грн.;

13.Подрібнювач зерна, 2000 року випуску, вартістю 3000 грн.;

14. Січкарня, 2014 року випуску, вартістю 3000 грн.

15. Оприскувач побутовий, 1990 року випуску, вартістю 25 грн.;

16. Двигун електричний, вартістю 3000 грн.;

17. Бак металевий, вартістю 2000 грн.;

18. Бак металевий, вартістю 1000 грн.;

19. Бак металевий, вартістю 500 грн.;

20. Ящик металевий, вартістю 500 грн.;

21. Ящик металевий, вартістю 500 грн.;

22. Ящик металевий, вартістю 500 грн.,

23. Бочка металева 3 шт. по 500 грн., всього 1500 грн.;

24. Морозильна камера, 2014 року випуску, вартістю 4500 грн.;

25. Пральна машина «Веко», 2005 року випуску, вартістю 1500 грн.;

26. Конвектор «Термія», 2014 року випуску, вартістю 450 грн.;

27. Конвектор «Термія», 2010 року випуску, вартістю 350 грн.;

28. Хлібопіч, 2010 року випуску, вартістю 750 грн.;

29. Міксер, 2012 року випуску, вартістю 200 грн.;

30. Блендер ручний «Дех», 2015 року випуску, вартістю 750 грн.;

31. М`ясорубка «Еlvee», 2010 року випуску, вартістю 1500 грн.;

32. Газова плита «Норд», 2004 року випуску, вартістю 750 грн.;

33. Мікрохвильова піч «Електролюкс», 2007 року випуску, вартістю 650 грн.;

34. Телевізор «Рейнфорд», 2004 року випуску, вартістю 450 грн.;

35.Телевізор «Оріон», 2012 року випуску, вартістю 1350 грн.;

36. Тюнер, 2010 року випуску, вартістю 400 грн.;

37. Тюнер, 2012 року випуску, вартістю 400 грн.,

38. Люстра дворіжкова, 2010 року випуску, вартістю 200 грн.;

39.Люстра триріжкова, 2008 року випуску, вартістю 300 грн.;

40. Світильник, 2015 року випуску, вартістю 150 грн.;

41. Люстра одноріжкова, 2014 року, вартістю 150 грн.;

42. Годинник настінний, 1990 року випуску, вартістю 30 грн.;

43. Годинник настінний, 1995 року випуску, вартістю 45 грн.;

44. Супутникова антена, 2008 року випуску, вартістю 950 грн.,

45. Обладнання для Інтернету, 2013 року випуску, вартістю 1500 грн.;

46. Вентилятор підлоговий, 2010 року випуску, вартістю 96 грн.;

47. Бойлер електричний ТЕSY, 2012 року випуску, вартістю 1500 грн.;

48. Гідроакумулятор, 2012 року випуску, вартістю 550 грн.;

49. Комп`ютер, 2007 року, випуску, вартістю 4500 грн.;

50. Килим настінний, 1998 року випуску, вартістю 800 грн.;

51. Килимові доріжки, 2014 року випуску 5,5м, вартістю 800 грн.;

52. Килимові доріжки, 2004 року, 3,5м, вартістю 400 грн.;

53. Килим 2,8x4 м, 2010 року, вартістю 1000 грн.;

54. Килим 2x3, 2011 року, вартістю 500 грн.;

55. Комплект штор тюль, 2004 року, вартістю 200 грн.;

56. Штори бежеві, 2004 року, вартістю 200 грн.;

57. Штори зелені, 2004 року, вартістю 200 грн.;

58. Штори жовті, 2010 року, вартістю 300 грн.;

59. Тюль бежева, 2015 року, вартістю 600 грн.;

60. Тюль 2010 року, вартістю 200 грн.;

61. Тюль жовта, 2010 року, вартістю 200 грн.;

62. Диван-дек, накидки, 2015 року, вартістю 250 грн.;

63. Диван-дек зелений, 2010 року, вартістю 200 грн.;

64. Диван-дек рожевий, 2015 року, вартістю 200 грн.;

65. Покривало 2,3x3,5, 2005 року, вартістю 400 грн.;

66. Тумба для взуття, 1991 року, вартістю 80 грн.;

67. Дзеркало, 1991 року, вартістю 50 грн.;

68. Вітальня, 1993 року, вартістю 250 грн.;

69. Кухонний гарнітур, 2004 року, вартістю 1200 грн.;

70. Стіл обідній, 1989 року, вартістю 120 грн.;

71. Табуретки 4 шт., 2004 року, вартістю 500 грн.;

72. Диван, 1990 року, вартістю 150 грн.;

73. М`який куток, 2003 року, вартістю 600 грн.;

74. Стінка меблева, 2014 року, вартістю 4500 грн.;

75. Шафа для одягу, 1991 року, вартістю 120 грн.;

76. Ліжка, 1998 року 2 шт., вартістю 500 грн. всього 1000 грн.;

77. Тумбочки при ліжкові 2 шт., 1998 року, вартістю 100 грн., всього 200 грн.;

78. Тумба під телевізор, 2012 року, вартістю 250 грн.;

79. Крісла 2 шт.. по 500 грн., 1997 року, вартістю 1000 грн.,

80. Комод, 2010 року, вартістю 350 грн.;

81. Тахта, 1989 року, вартістю 150 грн.;

82. Стіл комп`ютерний, 2007 року, вартістю 250 грн.,

83. Стіл кухонний, 1989 року, вартістю 80 грн.;

84. Стіл журнальний, 1993 року, вартістю 50 грн.;

85. Каструля емальована 6 л, 2006 року, вартістю 300 грн.;

86. Каструля емальована 6 л, 2006 року, вартістю 300 грн.;

87. Каструля алюмінієва 6 л, 1996 року, вартістю 300 грн.;

88. Каструля алюмінієва, 10 л, 1996 року, вартістю 300 грн.;

89. Каструля емальована 10 л, 1992 року, вартістю 200 грн.;

90. Відро емальоване 12 л, 1996 року, вартістю 400 грн.;

91. Каструля емальована 3 л, 2003 року, вартістю 250 грн.;

92. Каструля емальована 6 л, 2003 року, вартістю 400 грн,

93. Каструля емальована 3 л, 2015 року, вартістю 400 грн.;

94. Каструля емальована 2 л, 2015 року, вартістю 300 грн.;

95. Сковорода тефаль, 2015 року, вартістю 200 грн.;

96. Сковорода тефаль, 2015 року, вартістю 300 грн.;

97. Миска емальована, 2000 року, вартістю 100 грн.;

98. Миска емальована, 2000 року, вартістю 100 грн.;

99. Болгарка, вартістю 350 грн.;

100. Набор салатниць, 2005 року, вартістю 150 грн.;

101. Набор тарілок, 2006 року, вартістю 150 грн.;

102. Набор стаканів, 2017 рік, вартістю 150 грн.;

103. Сервіз чайний, 2010 року, вартістю 150 грн.;

104. Сервіз кофейний, 2010 рік, вартістю 150 грн.;

105. Ваза для квітів, 2014 рік, вартістю 100 грн.;

106. Ваза, 2014 рік, вартістю 100 грн.;

107. Ваза, 2014 рік, вартістю 100 грн.;

108. Тонометр, 2015 рік, вартістю 400 грн.;

109. Підставка для посуду, вартістю 150 грн.;

110. Годинник електрон, вартістю 50 грн.;

111. Набор тарілок, вартістю 150 грн.,

112. Набор плоских ваз, 2009 рік, вартістю 150 грн.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності. Але титульний власник рухомого майна ОСОБА_2 одразу після розлучення продав автомобілі «Ланос», 2014 року випуску, червоного кольору з об`ємом двигуна 1496 см3 та «Нива», 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, з об`ємом двигуна 1600 см3 , щоб вони не потрапили до загальної маси майна, яке підлягає поділу при розлученні.

В зв`язку з тим, що позивач та відповідач не можуть дійти згоди щодо поділу майна придбаного за час шлюбу, позивач вимушена була звернутись до суду.

21 квітня 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання.

Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву.

Як убачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї документами була прийнята поштовим відділенням для пересилання відповідачу та відповідна кореспонденція вручена відповідачу.

Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Позивач в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду повідомлена належним чином.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги, заявлені в позові, надав відповідні пояснення та обґрунтування своїх вимог.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов ОСОБА_3 визнав частково. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що не заперечує проти того, що за час перебування у шлюбі з позивачем ними було придбане рухоме та нерухоме майно , зазначене нею в позовній заяві, за виключенням: баку металевого вартістю 2000 грн., 2 ящиків металевих, вартістю 500 грн. кожен, м`ясорубки "Elvee", 2010 року випуску, вартістю 750 грн. та комп"ютеру, 2007 року випуску, вартістю 4500 грн. Металеві бак та ящики йому в користування дав його батько. М"ясорубка та комп"ютер придбані не за сумісні кошти подружжя, тому вони не можуть входити до загальної маси майна, яке підлягає поділу. Стосовно сплати позивачу компенсації в розмірі 1/2 частини вартості за проданий автомобіль ЗАЗ "LANOS" 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 та за проданий автомобіль ВАЗ 2121, 1986 року випуску , реєстраційний номер НОМЕР_1 заперечує, та прохає в рахунок компенсації визнати право власності за позивачем на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони з 26 серпня 1989 року по 06 березня 2018 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області № 319/30/18 від 02 лютого 2018 року, яке набуло законної сили 06 березня 2018 року. При цьому суд враховує положення до ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України, відповідно до якого у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

За період шлюбу подружжя придбало нерухоме та рухоме майно, яке позивач прохає суд розподілити між сторонами.

Відповідно до частини першої статті 22, частини першої статті 24, статті 25, частини першої статті 28 КпШС України, чинного на час виникнення спірних правовідносин й набуття майна, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Також аналогічне правове положення закріплене в статті 60, 70 СК України.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст..70 СК у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відтак спільне майно подружжя, за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з врахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя.

У зв`язку з цим, вирішуючи даний спір слід керуватися пунктами 22 та 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», відповідно до якої поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угоди (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховується також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (стаття 41 Конституції України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України).

Верховний Суд України у своїх висновках, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України, за ІІ півріччя 2013р., вказав про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи зазначену вище норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

З аналізу вказаних вище норм матеріального закону і керівних роз`яснень Верховного Суду України слідує, що згідно загальних правил змагальності цивільного процесу предметом доказування в справах про поділ спільного майна подружжя, є: наявність спільного майна з конкретно визначеними ознаками взагалі і на час розгляду справи, його вартість, час його придбання і джерело коштів.

Вирішуючи питання, щодо визначення обсягу спільного майна подружжя суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

В судовому засіданні відповідач визнав, що за час перебування у шлюбі з позивачем ними було придбане рухоме майно, зазначене позивачем в позовній заяві, за виключенням баку металевого вартістю 2000 грн., 2 ящиків металевих, вартістю 500 грн. кожен, м"ясорубки "Elvee", 2010 року випуску, вартістю 750 грн. та комп"ютеру, 2007 року випуску, вартістю 4500 грн. Проти виділення позивачу вказаного майна він не заперечує.

На підставі ч.1 ст.82 ЦПК України, наявність вказаного майна, його вартість, час його придбання та джерело коштів доказуванню не підлягають і позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Що стосується баку металевого вартістю 2000 грн., 2 ящиків металевих, вартістю 500 грн. кожен, м"ясорубки "Elvee", 2010 року випуску, вартістю 750 грн. та комп"ютеру, 2007 року випуску, вартістю 4500 грн., суд відмовляє позивачу в задоволенні позову в цій частині, оскільки нею не надані докази, які б підтверджували його вартість, час його придбання і джерело коштів.

Порядок здійснення подружжям права спільної сумісної власності та право подружжя на розпорядження спільним сумісним майном визначено у статтях 63, 65 СК України.

Що стосується визнання права власності на 1/4 частину домоволодіння АДРЕСА_1 суд врахував, що вказане нерухоме майно придбане в період шлюбу, що підтверджується копією договору купівлі продажу 1/2 частини спірного житлового будинку від 19 березня 1993 року, а тому є об`єктом права спільної сумісної власності і підлягає поділу між подружжям в рівних частинах.

Згідно з частиною третьою статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року № 6-486цс16.

Що стосується позовних вимог позивача про сплату компенсації в розмірі 1/2 частини вартості за проданий автомобіль ЗАЗ "LANOS" 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 та за проданий автомобіль ВАЗ 2121 1986 року випуску , реєстраційний номер НОМЕР_1 суд виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що за обліками по НАІС ДДАІ МВС України за ОСОБА_2 значилось зареєстрованими такі транспортні засоби: автомобіль "ЗАЗ Lanos 1498" , 2014 року випуску, червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , на обліку з 27.11.2015, автомобіль "ВАЗ 2121 1568", 1986 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на обліку з 22.09.2004 .

Згідно договору купівлі-продажу транспортного №2345/2018/962488 від 30 травня 2018 року, ОСОБА_2 здійснив відчуження автомобіля "ВАЗ 2121 1568", 1986 року випуску, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 , за домовленістю сторін оплата за договором склала 25 255, 81 грн.

Згідно договору купівлі-продажу транспортного №2345/2018/882783 від 31 березня 2018 року, ОСОБА_2 здійснив відчуження автомобіля "ЗАЗ Lanos 1498" , 2014 року випуску, червоного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_5 , за домовленістю сторін оплата за договором склала 129 886,08 грн.

З позовної заяви та пояснень представника позивача слідує, що ОСОБА_3 не надавала згоди на реалізацію вищезазначених транспортних засобів.

З огляду на те, що автомобілі вибули зі складу спільної сумісної власності подружжя внаслідок вільного волевиявлення власника (колишнього чоловіка), яким було укладено правочини без згоди ОСОБА_3 як співвласника майна, та у зв`язку з тим, що згідно з нормою ст. 388 ЦК України витребування їх у покупця (добросовісного набувача) виключається, тому відповідно з позицією Верховного Суду (ВС/КЦС у справі № 755/20923/14-ц від 03 травня 2018року), у ОСОБА_3 як співвласника (колишньої дружини), виникає право на відповідну компенсацію вартості відчуженого майна.

Відповідно до договору купівлі-продажу транспортних засобів №2345/2018/882783 від 31 березня 2018 року, №2345/2018/962488 від 30 травня 2018 року, вартість відчуженого майна становить 155 141,89 грн. Тому ОСОБА_3 має право на компенсацію 1/2 частини вартості відчуженого майна, а саме на компенсацію в розмірі 77 571 грн.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Позивач прохала стягнути з відповідача понесені нею витрати на правничу допомогу.

Відповідно до ч.2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

В матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги від 08 травня 2018 року , укладений між адвокатом Вернигором С.В. та ОСОБА_3 .

Згідно акту-прийому передачі виконаних робіт за договором, адвокат Вернигор С.В. надав, а ОСОБА_3 прийняла наступні послуги з правничої допомоги у зв`язку з розглядом справи та згідно квитанції від 04 березня 2020 року сплатила їх: надання консультації, складання позову 2 год, вартістю 840,8 грн за 1 год, на суму 1681,60 грн., представництво в суді тривалістю 2 год, вартістю 840,80 грн. за 1 год на суму 1681,60 грн., а всього 3362,20 грн., сплачено 3000 грн.

Крім того, в матеріалах справи міститься договір про надання правової допомоги від 20 травня 2020 року , укладений між адвокатом Кобцем К.В. та ОСОБА_3 та квитанція до прибуткового касового ордеру №17 від 23 травня 2020 року про сплату останньою суми в розмірі 5 000 грн. за угодою про надання правової допомоги. Проте детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, акт прийому-передачі виконаних робіт в матеріалах справи відсутній.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні відмовився від стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрат в розмірі 5000 грн. за надані ним послуги з правничої допомоги.

Суд, у відповідності до ст.137 ЦПК України, приймаючи до уваги складність справи та наданих адвокатом Вернигором С.В. послуг (надання первинної правової допомоги - складання позовної заяви), часом, витраченим адвокатом на надання послуг та їх обсяг, прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 1681,60 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Приймаючи до уваги те, що позовні вимоги позивача задоволені частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останньою судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог,

Керуючись ст.60, 61, 65, 70 Сімейного Кодексу України , ст.ст.12, 76, 77, 81, 83, 141, 258, 259, 265, 268, 273 ЦПК України , суд-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги позивача ОСОБА_3 , - задовольнити частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину домоволодіння АДРЕСА_1 .

В порядку поділу майна, виділити в натурі ОСОБА_3 та витребувати у ОСОБА_2 слідуюче рухоме майно:

- велосипед «Дорожник», 2014 року випуску, вартістю 1000 грн.;

- морозильна камера, 2014 року випуску, вартістю 4500 грн.;

- конвектор «Термія», 2014 року випуску, вартістю 450 грн.;

- хлібопіч, 2010 року випуску, вартістю 750 грн.;

- міксер, 2012 року випуску, вартістю 200 грн.;

- блендер ручний «Дех», 2015 року випуску, вартістю 750 грн.;

- газову плиту «Норд», 2004 року випуску, вартістю 750 грн.;

- телевізор «Оріон», 2012 року випуску, вартістю 1350 грн.;

- годинник настінний, 1990 року випуску, вартістю 30 грн.;

- годинник настінний, 1995 року випуску, вартістю 45 грн.;

- вентилятор підлоговий, 2010 року випуску, вартістю 96 грн.;

- килим настінний, 1998 року випуску, вартістю 800 грн.;

- килим 2,8x4 м, 2010 року, вартістю 1000 грн.;

- комплект штор тюль, 2004 року, вартістю 200 грн.;

- штори бежеві, 2004 року, вартістю 200 гри.;

- штори зелені, 2004 року, вартістю 200 грн.;

- штори жовті, 2010 року, вартістю 300 грн.;

- тюль бежева, 2015 року, вартістю 600 грн.;

- тюль 2010 року, вартістю 200 грн.;

- тюль жовта, 2010 року, вартістю 200 грн.;

- диван-дек, накидки, 2015 року, вартістю 250 грн.;

- покривало 2,3x3,5, 2005 року, вартістю 400 грн.;

- тумбу для взуття, 1991 року, вартістю 80 грн.;

- дзеркало, 1991 року, вартістю 50 грн.;

- табуретки 2 шт., 2004 року, вартістю 250 грн.;

- стінку меблеву, 2014 року, вартістю 4500 грн.;

- тумбу під телевізор, 2012 року, вартістю 250 грн.;

- комод, 2010 року, вартістю 350 грн.;

- стіл комп`ютерний, 2007 року, вартістю 250 грн.;

- каструлю емальовану 6 л, 2006 року, вартістю 300 грн.;

- каструлю алюмінієву, 10 л, 1996 року, вартістю 300 грн.;

- каструлю емальовану 10 л, 1992 року, вартістю 200 грн.;

- відро емальоване 12 л, 1996 року, вартістю 400 грн.;

- каструлю емальовану 3 л, 2003 року, вартістю 250 грн.;

- каструлю емальовану 6 л, 2003 року, вартістю 400 грн.;

- каструлю емальовану 3 л, 2015 року, вартістю 400 грн.;

- каструлю емальовану 2 л 2015 року, вартістю 300 грн.;

- сковороду тефаль, 2015 року, вартістю 300 грн.;

- миску емальовану, 2000 року, вартістю 100 грн.;

- миску емальовану, 2000 року, вартістю 100 грн.

- набір салатниць, 2005 року, вартістю 150 грн.

- набір стаканів, 2017 рік, вартістю 150 грн.

- сервіз чайний, 2010 року, вартістю 150 грн.

- сервіз кофейний, 2010 рік, вартістю 150 грн.

- вазу для квітів, 2014 рік, вартістю 100 грн.

- вазу, 2014 рік, вартістю 100 грн.

- вазу, 2014 рік, вартістю 100 грн.

- тонометр, 2015 рік, вартістю 400 грн.

- підставку для посуду, вартістю 150 грн.

- годинник електрон, вартістю 50 грн.

- набір тарілок, вартістю 150 грн.

- набір плоских ваз, 2009 рік, вартістю 150 грн.

Зобов"язати ОСОБА_2 сплатити ОСОБА_3 компенсацію в розмірі 1/2 частини вартості за проданий автомобіль ЗАЗ "LANOS", 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 та за проданий автомобіль ВАЗ 2121, 1986 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 в загальній сумі 77 571 (сімдесят сім тисяч п`ятсот сімдесят одну ) гривню.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати у вигляді сплати судового збору в розмірі 1298 (одна тисяча двісті дев`яносто вісім) гривень 89 копійок, та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1681 ( одна тисяча шістсот вісімдесят одну) гривню 80 копійок, а всього 2980 (дві тисячі дев`ятсот вісімдесят ) гривень 69 копійок .

Рішення суду відповідно до частини 1 статті 273 ЦПК України набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення буде виготовлено 14 липня 2020 року.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_3 ( РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ),

представник позивача: ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 ),

відповідач: ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ).

Суддя: В.О.Мальований