Справа № 541/77/20
Номер провадження 2/541/407/2020
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 липня 2020 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області

в складі: головуючої судді Андрущенко-Луценко С.В.,

за участю секретарів судового засідання Калініченко Л.О., Непокупної Л.М.,

представника відповідачів адвоката Забуга А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миргороді справу за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

14.01.2020 АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що 28.11.2016 ПАТ КБ «ПриватБанк» (в подальшому змінило назву на АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №K3S1LON06933, відповідно до умов якого кредитор зобов`язався надати позичальнику кредит у розмірі 191645,54 грн. на термін до 24.11.2017, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно договору у випадку порушення зобов`язань за кредитним договором, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

В забезпечення виконання зобов`язання за договором №K3S1LON06933 від 28.11.2016 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №K3S1LON06933/DP1 від 28.11.2016, відповідно до умов якого поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 191645,54 грн..

В порушення умов кредитного договору а також ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України, ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 30.10.2019 має заборгованість в розмірі 292321,64 грн., яка складається з наступного: 97663,27 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 4685,11 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 175100,80 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; а також штрафи відповідно до Договору: 1000,00 грн. - штраф (фіксована частина), 13872,46 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ст.ст.610, 554 ЦК України, боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

Позивачем було направлено на адресу відповідачів письмові вимоги із зазначенням невиконаних зобов`язань за договором №K3S1LON06933 від 28.11.2016, проте вони були залишені без задоволення.

Позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 292321,64 грн. станом на 30.10.2019 р. за кредитним договором №K3S1LON06933 від 28.11.2016 та 4384,82 грн. судових витрат (а.с.2-4).

В направленому на адресу суду відзиві на позовну заяву (який подано з порушенням строків), відповідач ОСОБА_1 , виклав свої заперечення проти позову. Зазначив, що не визнає пред`явлені до нього позовні вимоги та заперечує проти задоволення позову, оскільки позивачем при зверненні з позовом до суду не надано первинних бухгалтерських документів на обґрунтування заявлених позовних вимог; надано ніким не завірений розрахунок заборгованості, який не є первинним бухгалтерським документом та з якого неможливо встановити ані особу відповідальну за складення розрахунків, ані джерело отримання даних, внесених у вказаний розрахунок; при проведенні розрахунку банк застосував розмір пені у збільшеному розмірі 0,18 % замість 0,178 %; здійснив нарахування пені поза межами кредитного договору (після 24.11.2017) за період з 25.11.2017 по 30.10.2019; безпідставно включив до розміру пені суму штрафу у розмірі 44 173 грн. 87 коп.; не надав інформацію про загальний розмір здійснених оплат по кредитному договору, що унеможливлює визначення розміру заборгованості по тілу кредиту; одночасно застосував пеню і штраф за порушення строків оплати; нарахував відсотки за користування кредитними коштами під час застосування пені.

З урахуванням вищевикладеного просив відмовити у задоволенні позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі (а.с.102-114).

Зі змісту відзиву на позовну заяву направлену на адресу суду відповідачкою ОСОБА_2 вбачається, що остання не визнала заявлені до неї позовні вимоги, з огляду на наступне.

Позивачем АТ КБ «ПриватБанк» зазначено у позовній заяві пункти договору поруки (п.5 та п.6) у неіснуючій редакції; не надано первинних бухгалтерських документів на обґрунтування заявлених позовних вимог та проведених розрахунків; не надано доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором, дати виникнення заборгованості; не зазначено у позовній заяві обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, у тому числі не було зазначено доказів, що підтверджують вказані обставини; надано ніким не завірений розрахунок заборгованості, який не є первинним бухгалтерським документом та з якого неможливо встановити ані особу відповідальну за складення розрахунків, ані джерело отримання даних, внесених у вказаний розрахунок; застосовано розмір пені у збільшеному розмірі 0,18 % замість 0,178 %; здійснено нарахування пені поза межами строку кредитування, тобто після 24.11.2017 за період з 25.11.2017 по 30.10.2019; безпідставно включено до складу пені суму штрафу у розмірі 44 173 грн. 87 коп.; розпочато нарахування пені з дати укладення кредитного договору - 28.11.2016; не надано інформацію про загальний розмір здійснених оплат по кредитному договору, що унеможливлює визначення розміру заборгованості по тілу кредиту; одночасно застосовано пеню та штраф за порушення строків оплати; нараховано відсотки за користування кредитними коштами під час застосування пені.

У задоволенні позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» просила відмовити у повному обсязі (а.с.88-101).

В свою чергу, представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» адвокат Безменко М.Є. направив на адресу суду відповідь на відзив відповідача ОСОБА_1 , у якій виклав свої пояснення щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень. Зокрема, стосовно наданого банком розрахунку заборгованості зауважив, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу. До суду було надано виписку по рахунку. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів відповідача ОСОБА_1 всі проведені операції. Виписка є первинним бухгалтерським документом. Звернув увагу, що позовна заява від імені АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подана представником Балашовим О.В. згідно до довіреності. Саме представником банку було підписано розрахунок заборгованості.

Тобто, надана виписка по рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами у справі.

Зазначив, що згідно п.А.7 кредитного договору у випадку порушення позичальником будь-якого грошового зобов`язання позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,178 % від суми залишку непогашеної заборгованості за кожен день прострочки. При генерації позовної заяви значення пені було округлено, а тому заперечення відповідача з цього приводу не повинні прийматися судом до уваги.

Згідно з умовами договору сторони погодили, що відсотки нараховуються на непогашену частину кредиту за фактичну кількість днів користування кредитними ресурсами, а тому з урахуванням правових позицій ВСУ та Постанов ВП ВСУ сторони погодили сплату відсотків до повного повернення суми кредиту.

Одночасне стягнення штрафу і пені не суперечить ст.61 Конституції України, оскільки відповідно до статті 549 ЦК України пеня і штраф є формами неустойки, а згідно зі ст.230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.

Зауважив, що нормами ЦПК України, передбачено право позивача надавати додаткові докази при поданні відповіді на відзив.

Предметом позову, який підлягає доказуванню є розмір заборгованості за кредитним договором. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав суду докази щодо наявності заборгованості за договором (розрахунок заборгованості, виписку по рахунку), відповідач ОСОБА_1 , в свою, чергу, не спростував докази надані банком щодо цього факту.

Зауважив, що надані додатки до позовної заяви та відповіді на відзив засвідчені належним чином. Всі подані документи є належними та допустимими доказами у справі, а твердження ОСОБА_1 не відповідають дійсності.

Враховуючи викладене, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі (а.с.125-138).

Крім того, представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» адвокат Безменко М.Є. направив на адресу суду відповідь на відзив відповідача ОСОБА_2 , у якій було викладено пояснення, міркування, аргументи аналогічного змісту, викладені у відповіді на відзив відповідача ОСОБА_1 ..

Представник позивача просив задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі (а.с.139-149).

В судове засідання АТ КБ «ПриватБанк» свого представника не направив, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.84), як вбачається зі змісту позовної заяви позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності представника банку (а.с.3).

Відповідач ОСОБА_1 під час судового розгляду не заперечував факт укладення кредитного договору з АТ КБ «ПриватБанк» 28.11.2016. Згаданий договір укладався ним в інтересах ПП «БУДІВЕЛЬНИК БК». Заборгованість по кредиту погашала ОСОБА_2 .. Також звернувся до суду з заявою про зменшення нарахованої пені.

Відповідно до ст.ст.128-131 ЦПК України ОСОБА_2 була своєчасно повідомлена про день та час розгляду справи на 19 березня 2020 року, 24 квітня 2020 року, 18 травня 2020 року, 15 липня 2020 року, за адресами, які були зазначені в матеріалах справи (а.с. 43, 62, 115, 124). Крім того, відповідач ОСОБА_2 інформувалася про розгляд справи шляхом публікації оголошення на веб-сторінці Миргородського міськрайонного суду Полтавської області офіційного веб-порталу судової влади (а.с.44, 51, 59, 75). Заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від останньої не надходило.

Представник відповідачів - адвокат Забуга А.І. просила відмовити в задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК», з підстав зазначених у відзивах відповідачів, що попередньо були направлені на адресу суду.

Суд, заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_1 , представника відповідачів - адвоката Забуга А.І., дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Встановлено, що 28.11.2016 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №K3S1LON06933 (а.с.9-13), відповідно до умов якого банк зобов`язався надати відповідачеві кредит у розмірі 191645,56 грн., а останній зобов`язувався сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 32 % річних, та повернути кредит згідно з Графіком зменшення поточного ліміту (Додаток №1 до цього Договору) до 24.11.2017 (а.с.9-13).

Згідно п.п. 2.2.1-2.2.4 Кредитного договору №K3S1LON06933 від 28.11.2016 Позичальник зобов`язався використати кредит на цілі, зазначені в п.А 2 даного Договору.

Сплатити проценти за користування кредитом у дату зазначену у Графіку зменшення поточного ліміту (Додаток №1 цього Договору), починаючи з дати підписання цього Договору, та у відповідності до п.п.2.3.1, 2.3.2, 4.1, 4.2, 4.9, 4.10 цього Договору.

Здійснювати погашення кредиту у дату сплати. Згідно Графіку зменшення поточного ліміту (Додаток №1 цього Договору), у відповідності до умов п.п. А.2.1, А.3 та з урахуванням п.4.11 цього Договору, але не пізніше терміну зазначеного в п.А.3 цього Договору.

Повну сплату процентів та винагороди провести не пізніше дня фактичного повного погашення кредиту.

П.п.4.1, 4.2 Кредитного договору №K3S1LON06933 від 28.11.2016 передбачено, що за користування кредитом в період з дати отримання кредиту до дати погашення кредиту згідно п.п. 1.2, 2.2.3, 2.3.3, 2.4.1, 4.9 цього Договору, Позичальник сплачує проценти у розмірі, вказаному в п. А.6 цього Договору.

Сплата процентів за користування кредитом, передбачених п.4.1 даного Договору, проводиться у дату сплати процентів (кожного поточного місяця), згідно п.А.6 цього Договору. При несплаті процентів в зазначений термін, вони вважаються простроченими.

Якщо повне погашення кредиту здійснюється у дату, відмінну від зазначеної у цьому пункті, то останньою датою погашення процентів, розрахованих від попередньої дати погашення до дня фактичного повного погашення кредиту, є дата фактичного погашення кредиту.

Заборгованість по сплаті винагороди, процентів та тіла кредиту вважається простроченою, якщо вона не погашена у термін, встановлений цим Договором. Відповідно до ст.212 ЦК України, при порушенні Позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених п.п.2.2.2, 2.2.3, 2.2.13, 2,2.14, 2.2.15, 2.2.16, 2.3.3, 2.4.1 цього Договору, Позичальник сплачує Банку проценти у розмірі визначеному в п.А.7 цього Договору.

В п.п.6.1 Кредитного договору №K3S1LON06933 від 28.11.2016 встановлено, що у випадку порушення Позичальником будь-якого із зобов`язань зі сплати процентів за користування кредитом, передбачених п.п.2.2.2, 4.1, 4.2, 4.3 цього Договору, термінів повернення кредиту, передбачених Графіком зменшення поточного ліміту (Додаток №1 до цього Договору), а також п.п.1,2, 2.2.3, 2.2.16, 2.3.2 цього Договору, винагороди, передбаченої п.п.2.2.5, 4.4, 4.5, 4.6 цього Договору, позичальник сплачує Банку за кожен випадок порушення пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла у період за який сплачується пеня, (у % річних) від суми простроченого платежу за кожен день прострочки платежу. А у випадку реалізації Банком права, передбаченого п.А.3 цього Договору, Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі, зазначеному у п.А.7 цього Договору, від суми заборгованості за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється у гривні. Сторони узгодили, що розмір пені, зазначеної в цьому пункті, може бути на розсуд Банку зменшений.

В порядку забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №K3S1LON06933 від 28.11.2016 між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки №K3S1LON06933/DP1 від 28.11.2016 (а.с.14-15), предметом якого відповідно до п.1.1 згаданого Договору є надання поруки Поручителем перед Кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за Кредитним договором №K3S1LON06933 від 28.11.2016, згідно якого Боржник зобов`язаний повернути кредит в строк згідно із Графіком зменшення поточного ліміту (Додаток №1 до Кредитного договору), з кінцевим терміном повернення кредиту 24.11.2017, у відповідності до умов п.п.А.21.1, А.3 Кредитного договору , сплачувати за його користування відсотки у розмірі 32 % річних у порядку, що зазначений у п.А.8 Кредитного договору, а у випадку порушення строків повернення кредиту сплачувати пеню у розмірі та порядку, що зазначений у п.А.7 Кредитного договору, а також сплачувати винагороди, штрафи, пені та інші платежі, відшкодовувати збитки, у відповідності, порядку та строки, зазначені у Кредитному договорі.

Банк виконав свої зобов`язання перед ОСОБА_1 , надавши останньому кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених договором, що підтвердив в судовому засіданні відповідач.

Згідно розрахунку заборгованості за договором №K3S1LON06933 від 28.11.2016, наданого АТ КБ «ПриватБанк» відповідач ОСОБА_1 кредитні кошти у встановленому договором порядку та строки не погасив, в результаті чого станом на 30.10.2019 має заборгованість за кредитним договором у розмірі 292321,64 грн., яка складається з наступного: 97663,27 грн. - заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 4685,11 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 175100,80 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; а також штрафи відповідно до Договору: 1000,00 грн. - штраф (фіксована частина),13872,46 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.5).

П.1.2 Договору поруки №K3S1LON06933/DP1 від 28.11.2016 визначено, що Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання зобов`язань за Кредитним договором в тому ж розмірі, що і Боржник, включаючи сплату кредиту, процентів за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Положеннями ст.554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 направлено вимоги за вих.№30.1.0.0/2-61128K3S1S13U від 02.12.2019 щодо погашення простроченої заборгованості за кредитним договором №K3S1LON06933 від 28.11.2016, запропоновано погасити прострочену заборгованість у п`ятиденний термін з дня отримання вимоги (а.с.6-8).

Вказані вимоги банку залишена відповідачами без реагування.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.

Як зазначено у ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ст.ст.525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним свого зобов`язання.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Вищезазначене повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України викладеною у постанові від 21.10.2015 у справі №6-2003цс15.

Як вбачається з розрахунку наданого позивачем (а.с.5), ним одночасно заявлено вимогу про стягнення з відповідача штрафів і пені, що є одним видом цивільно-правової відповідальності неустойкою, а також одним засобом забезпечення виконання зобов`язань (в даному випадку грошових). Отже, кредитору при притягненні позивальника до цивільної відповідальності за порушення грошового зобов`язання слід обирати, що стягувати пеню чи штраф.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні вимоги про стягнення штрафів у розмірі: 1000 грн. (фіксована частина), 13872, 46 грн. (процентна складова), слід відмовити.

Що стосується вимоги про стягнення пені суд виходить з наступного.

Згідно із ч.3 ст.549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Ст.611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно роз`яснень викладених в п.27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання).

Відповідачем ОСОБА_1 заявлено відповідне клопотання про зменшення суми пені (а.с.95).

При вирішенні питання щодо можливості зменшення розміру нарахованої відповідачу пені суд, враховує складну соціально-економічну ситуацію в країні, яка призвела до зубожіння населення держави та знецінення гривні, а також ту обставину, що нарахована за договором пеня за несвоєчасне погашення платежів є неспівмірною із розміром основного боргу, так як значно перевищує розмір простроченого боргу, а тому сума нарахованої неустойки (в даному випадку пені) підлягає, в порядку передбаченому ч.3 ст. 551 ЦК України, зменшенню до розміру, який суд вважає справедливим з огляду на ступінь невиконання позичальником грошового зобов`язання, а саме: до 90000 грн..

Відповідно до положень ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

При цьому, суд враховує вимоги Європейського суду з прав людини, який вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо стягнення з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як поручителя та боржника, заборгованості за кредитним договором підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені частково (у відсотковому співвідношенні на 66%), суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача витрати з оплати судового збору в розмірі 2893,98 грн. (4684,82*66%), в рівних частинах (2893,98 : 2) по1446 грн. 99 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст. 13, 76-81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 279 ЦПК України ЦПК України; ст.ст. 11, 525, 526, 530, 549, 551, 625, 1049, 1054 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 (гуртожиток) про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 192348 грн. 38 коп. (сто дев`яносто дві тисячі триста сорок вісім гривень 38 копійок) заборгованості за кредитним договором №K3S1LON06933 від 28.11.2016.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» в рахунок відшкодування судових витрат по оплаті судового збору по 1446 грн. 99 коп. (одній тисячі чотириста сорок шість гривень 99 копійок) з кожного.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційних скарг через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

Повний текст рішення складено 23 липня 2020 року.

Суддя: С. В. Андрущенко-Луценко