ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №404/3289/19

Апеляційне провадження №22-ц/813/6578/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С.,

учасники справи:

позивач -акціонерне товариство комерційного банку «Приватбанк»,

відповідач- ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника Крилової Олени Леонідівни в інтересах акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 07 лютого 2020 року,постановлене під головуванням судді Чеботаренко О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2019 року акціонерне товариство комерційного банку «Приватбанк» (далі-АТ КБ «Приватбанк», Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 15 серпня 2011 року ОСОБА_1 стала клієнтом банка, звернувшись із анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Підписанням анкети-заяви вона засвідчила свою згоду на те, що ця анкета разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банка складає між нею і банком договір про надання банківських послуг.

На виконання договору відповідачка отримала кредитну карту із встановленим кредитним лімітом у розмірі 1000 грн.

Умовами та правилами надання банківських послуг передбачено, що банк може в односторонньому порядку змінювати кредитний ліміт, а також розмір процентів за користування кредитом.

В свою чергу ОСОБА_1 не виконувала зобов`язання з погашення кредитної заборгованості, тому станом на 26 березня 2019 року має заборгованість в сумі 19816,76 грн., з яких:

- 1302,14 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 14094,77 грн .- нарахована пеня за прострочене зобов`язання;

- 3000 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.;

штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500 грн. штраф (фіксована частина);

- 919,85 грн. штраф (процентна складова).

За таких обставин АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 19816,76 грн.(а.с.2-4).

У відзиві на позов адвокат Куликова О.В. в інтересах ОСОБА_1 просила застосувати наслідки спливу строків позовної давності та відмовити в позові, так як строком погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці (правова позиція Верховного Суду України від 19 березня 2014 року в справі 6-14цс14), яка була видана відповідачу 15 серпня 2011 року та діяла до 05 серпня 2015 року. Строк погашення кредиту в повному обсязі сплив 18 серпня 2015 року.

Зазначила, що:

- самовільне виготовлення на власний розсуд позивачем для відповідача картки не є підставою для поновлення або продовження строку погашення кредиту;

- після завершення строку погашення кредиту позивач безпідставно нарахував відсотки, без будь-якої домовленості між сторонами;

- прострочення зобов`язання боржником врегульовані ст.625 ЦК України, але позивач з такими вимогами не звертався;

- є протиправним застосування позивачем одночасно двох видів цивільної відповідальності штрафу та пені;

- відповідачка в період з 21-22 липня 2016 року у період зняття коштів з картки не була на території України, а виїхала до м. Кишинів Республіки Молдова, де перебувала з 2014 року, тому не могла їх зняти у вказаний період;

- позивачем не надано жодних документів про розмір встановленого кредитного ліміту та підстави його встановлення, адже відповідно до заяви кредит встановлено на рівні 1000 грн.;

- відсутні документи щодо кредитного ліміту в сумі 1302,14грн.;

- розрахунок заборгованості не є первинним документом (а.с.72-78).

У відповіді на відзив представник АТ КБ «Приватбанк» просила задовольнити їх позов посилаючись на те, що:

- банком надано докази, які підтверджують факт укладання кредитного договору та наявність невиконаних кредитних зобов`язань, а саме: копія кредитного договору; розрахунок заборгованості; копія паспорта відповідача; виписка по особовому рахунку;

- належним доказом зняття коштів з карткового рахунку клієнта є виписка банку по рахунку клієнта;

- розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу клієнту;

- розрахунок заборгованості було проведено автоматизованою системою і в ньому відображено та враховано всі фінансові зобов`язання боржника за умовами договору;

- надана банком виписка по рахунку має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12 квітня 2012 року №578/5, згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документів, віднесені: касові, банківські документи; повідомлення банків; виписки банків; корінці квитанцій і касових чекових книжок;

- виписка банка вказує, що відповідач знімала кредитні кошти, потім частково погашала заборгованість за договором і знову користувалася кредитними коштами;

- стосовно отримання відповідачем кредитних коштів та картки, надано виписку по картрахунку, яка є підтвердженням, що відповідачу було видано кредитну картку та відкрито картрахунок, на який встановлено кредитний ліміт та чітко прослідковується, що відповідач користувалася грошима, отримувала кошти через банкомат, здійснювала розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже й отримала кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки;

- кредитна картка може бути видана при зверненні клієнта до установи Банку, якщо термін її дії сплив або її було загублено, та якщо клас картки було підвищено, у зв`язку з певними обставинами. Згідно з п.2.1.1.2.12 Умов та Правил, у разі закінчення строку дії картка продовжується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії);

- відповідачка зверталася в Банк з заявою про перевипуск карти, тобто надання карти з новим строком дії. Під перевипуском карти розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися в тому числі і на перевипущеній картці. Перевипуск карти відповідачу підтверджується банківською випискою по картковому рахунку, що додається;

- відповідачка здійснювала погашення заборгованості вже на перевипущену картку, що підтверджує її отримання відповідачем;

- перевипуск карти не є укладенням нового кредитного договору, то в заповненні додаткових документів для перевипуску картки не було необхідності;

- згідно постанови НБУ від 17 грудня 2003 року «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків в національній та іноземній валютах» п.2.2 ідентифікація клієнта не є обов`язковою, якщо клієнт вже має картки в цьому банку і був раніше ідентифікований відповідно до вимог законодавства України;

- активація перевипущеної картки здійснюється за допомогою контактного телефону клієнта шляхом відправки коду авторизації на телефон клієнта, а відповідно карта не може бути активована без згоди/відома клієнта.

Щодо строку позовної давності посилалась на те, що строк випущеної картки відповідачки діє до останнього дня травня 2019 року. Позивач звернувся до суду з позовом 30 квітня 2019 року до спливу позовної давності(а.с. 129-135).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві та письмовому клопотанні просив розглянути справу у його відсутність(а.с.2-4, 34).

В судовому засіданні адвокат Куликова О.В. в інтересах ОСОБА_1 позов не визнала, посилаючись на те, що відповідачці видавались лише дві перші картки. Інші картки, в тому числі і картку, яка видана 20 липня 2016 року, відповідачка не отримувала.

У виписці по особовому рахунку зазначено, що 22 липня 2016 року видавалася готівка у відділенні банку, однак відповідачка у вказаний період карткою не користувалась, тому незрозуміло, кому саме була видана готівка у вказаний день.

Також з виписки видно, що 07 лютого 2017 року їй було зараховано бонус за покупку, але саму покупку у виписці не відображено. Тому позивачем має бути підтверджено факт отримання картки, яка була видана 20 липня 2016 року, за якою виникла заборгованість, а також факт отримання готівки у відділенні банку з вказаної картки 22 липня 2016 року саме відповідачем ОСОБА_1 , а не іншою особою.

Короткий зміст судового рішення першої інстнції

Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 07 лютого 2020 року у позові АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем в порушення вимог ст.81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів отримання саме відповідачем кредитної картки чи кредитних коштів в обґрунтування позову.

Факт отримання саме відповідачем картки № НОМЕР_1 від 20 липня 2016 року, з терміном дії до травня 2019 року, за якою утворилась заборгованість, ПІН-коду до неї, а в подальшому і коштів з неї, не встановлений та не підтверджений відповідними доказами, що є обов`язковою умовою для виникнення у відповідача зобов`язань з повернення кредиту, тому у задоволенні позову слід відмовити(а.с.204-207).

Доводи апеляційної скарги та відзив на скаргу

В апеляційній скарзі представник Крилова О.Л. в інтересах АТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення яким задовольнити їх позов.

Неправильність судового рішення суду мотивувала порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт, зазначила, що:

- рішення суду першої інстанції, щодо недоведеності позовних ґрунтується на припущеннях, оскільки банком надано: розрахунок заборгованості станом на 26 березня 2019 року; копію анкети - заяви від 15 серпня 2011 року; Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна"; Умови та правила надання банківських послуг, довідку про видані картки, виписку по картрахунку;

- копія анкети-заяви від 15 серпня 2011 року підтверджує, що позичальник погодилася із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банка, які складають між нею і банком договір про надання банківських послуг;

- 15 серпня 2011 року відповідачкою підписано довідку про умови кредитування з використанням "Кредитки Універсальна" 55 днів пільгового періоду;

- на підставі укладеного договору відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку із встановленим кредитним лімітом;

- після закінчення строку дії картка №5577….1717 із строком дії до червня 2013 року відповідачкою картка була перевипущена, вона отримала нову за №5211….2121, строк дії якої до грудня 2016 року, потім картка №5168….0799 строком дії до січня 2018 року та останню картку №4149….7125 із строком дії до травня 2019 року. Отримання карток підтверджується фото відповідача, зробленими в приміщенні банку, які додані до матеріалів справи;

- відповідача було ідентифіковано 15 серпня 2011 року, тому при перевипуску картки підписання нової анкети не було потрібно;

- при встановленні та зміні кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умовами, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку;

- кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки;

- всі операції за кредитним договором, а також проценти за користування кредитними коштами, прострочені проценти, санкції (пеня), комісія, сума нарахованого чергового платежу, сума простроченого платежу чітко відображені в розрахунку заборгованості, що не було проаналізовано судом;

- виписка про рух коштів на картковому рахунку вказує на те, що за час дії договору, відповідачка активно користувалася карткою із встановленим кредитним лімітом, постійно знімаючи готівку, розраховувався через термінали в магазинах, отже отримала кредитну картку із встановленим лімітом(а.с.213-217).

У відзиві на апеляційну адвокат Куликова О.В. в інтересах ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишить без задоволення, рішення суду без змін.

Зокрема, зазначила, що:

- кредитний ліміт сумі 1302,14 грн. позивачем не підтверджено, оскільки жодних документів щодо розміру кредитного ліміту немає, позивач не надав допустимих та належних доказів якими можна було довести умови, на яких видано тіло кредиту;

- роздруковані фотокартки дівчини з банківськими картами не можуть слугувати доказами, оскільки з наданих фотокарток не вбачається, що сфотографована дівчина - є ОСОБА_2 , на жодній з наданих фотокарток не видно номеру виданої банківської карти та дата її видачі;

- згідно наданої довідки банку відповідачу було видано п`ять карток, проте підпису відповідача щодо отримання карток довідка банку не містить(а.с.127,178);

- позивачем доказів отримання кредитної картки №4149…….7125 від 20 липня 2016 року, ПІН-коду до неї, а також кредитних коштів з вказаної картки, що призвело до утворення заборгованості, не було надано, оскільки ні довідка банку про видані відповідачу картки, ні виписка з особового рахунку, ні інші долучені до матеріалів справи матеріали не містять підпису відповідача про отримання картки №4149…….7125, чи кредитних коштів у відділенні банку 22 липня 2016 року, чи ПІН-коду від вказаної кредитної картки, без наявності якого зняти коштів з картки неможливо:

- виписка з особового рахунку не є доказом отримання кредитних коштів готівкою щодо банківської операції по отриманню готівки у відділенні 22 липня 2016 року, саме відповідачем, а не іншою особою, таким доказом може бути квитанція, ордер, тощо, про видачу готівки з підписом відповідача, будь-яких інших доказів отримання саме відповідачем кредитної картки чи кредитних коштів позивачем не надано;

- позивач не надав належних доказів, що відповідачем отримано кредитних карток №5211……2121 (дата відкриття 29 березня 2013 року), №5168……3295 (дата відкриття 30 травня 2014року), №5168……0799 (дата відкриття 27 квітня 2015року), №4149……7125 (дата відкриття 20 липня 2016 року) - зокрема останньої кредитної картки №4149….712, що призвело до утворення заборгованості в сумі 1302,14 грн.;

- розмір пені значно перевищує розмір основного боргового зобов`язання за кредитним договором.

Згідно ч.13ст.7,ч.1ст.368 ЦПК України розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження.

З урахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів палати з розгляду цивільних справ зменшилась з 48 до 15 суддів), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що 15 серпня 2011 року ОСОБА_1 , ознайомившись з Умовами та правилами надання банківських послуг, підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк». В анкеті зазначено, що клієнт згоден з тим, що ця анкета-заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між банком та ним договір про надання банківських послуг, вона ознайомлена та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які надані їй для ознайомлення у письмовому виді.

При цьому ОСОБА_1 зобов`язалась виконувати вимоги Умов та правил користування надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх зміною на сайті ПАТ КБ «Приватбанк»: www.privatbank.ua.

Так, в полі цієї анкети, де зазначені конкретні послуги, які клієнт (відповідач) бажає отримати від банку (позивача) відмічена послуга «Ідентифікація з паспортом» та, що ОСОБА_1 виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку «Універсальна» (а.с.8,8-зворот).

Відповідно до наданої позивачем довідки, ОСОБА_1 було видано п`ять кредитних карток, а саме:

1) № 5577….1717 від 15 серпня 2011 року, з терміном дії 06/15;

2) № 5211….2121 від 29 березня 2013 року, з терміном дії 12/16;

3) № 5168….3295 від 30 травня 2014 року, з терміном дії 01/18;

4) № 5168….0799 від 27 квітня 2015 року, з терміном дії 01/18;

5) № 4149….7125 від 20 липня 2016 року, з терміном дії 05/19(а.с.127,178).

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, витрати кредитних коштів, після здійснення яких на рахунку виникла заборгованість, здійснено 21 липня 2016 року в сумі 645,15 грн. та 22 липня 2016 року в сумі 354 грн. При цьому після зняття цих коштів з рахунку вони більше не знімалися, а лише відбувалося нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій (а.с.5-7).

Так, виписка з особового рахунку відповідача вказує, що картками № 5577….1717 від 15 серпня 2011 року, № 5211….2121 від 29 березня 2013 року відповідачка користувалась та знімала незначні суми коштів в банкомату, розраховувалась в торговельних мережах, поповнювала мобільний телефон(а.с.136-138).

При цьому, 21 та 22 липня 2016 року за останньою карткою № 4149….7125 проведено всього три операції: 20 липня 2016 року зарахування бонусної гривні у відділенні банку в смт Окни в розмірі 1,01грн.; 21 липня 2016 року зняття готівки в банкоматі в смт Окни в сумі 600 грн. (сума у валюті карти з урахуванням комісії -647,02 грн.); 22 липня 2016 року видача готівки у відділенні в сумі 330 грн. (сума у валюті карти з урахуванням комісії 354 грн.), всього витрати по картці складають в розмірі 1001,2грн.(а.с.136-зворот).

Проте відповідача заперечувала саму можливість отримання вказаних коштів та карток, посилаючись на те, що в період зняття коштів з рахунку з 21 та 22 липня 2016 року її не було на території України, так як вона виїхала до м.Кишинів Республіки Молдова, де перебувала з 2014 року.

Разом з тим, за отриманою інформацією від Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, щодо перетинання відповідачем ОСОБА_1 державного кордону України, остання в`їхала на територію України 11 липня 2016 року, а виїхала 23 липня 2016 року (а.с.151-152).

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачка у період з 20 по 22 липня 2016 року перебувала на території України та мала можливість 20 липня 2016 року отримати картку № 4149….7125 (від 20 липня 2016 року, з терміном дії 05/19), а також 21 та 22 липня 2016 року здійснити вищевказані операції по зняттю коштів.

Крім того, вказані обставини підтверджено розрахунком заборгованості, в якому зазначено, що 21 липня 2016 року витрати клієнтом кредитних коштів склали 645,15грн., а 22 липня 2016 року в сумі 354 грн., а разом 999,15грн., які були знятті з кредитної картки(а.с.6).

Таким чином, ОСОБА_1 уклала з ПАТ КБ «Приватбанк» кредитний договір №б/н від 15 серпня 2011 року, за яким отримала кредит в сумі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за кредитним договором, укладеним ізОСОБА_1 станомна 26 березня 2016 року утворилась заборгованість за кредитним договором в розмірі 19816,76 грн. (а.с.5-7).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову у справі, яка переглядається, є стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором станом на 26 березня 2019 року в сумі 19816,76 грн., з яких:

- 1302,14 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту;

- 14094,77 грн.- нарахована пеня за прострочене зобов`язання;

- 3000 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.;

штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- 500 грн. штраф (фіксована частина);

- 919,85 грн. штраф (процентна складова)(а.с.2-4).

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами.

Колегія суддів повністю не погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Щодо позовних вимог про стягнення тіла кредиту

У справі, яка переглядається, відповідачка ОСОБА_1 заперечує факт отримання нею кредиту у розмірі 1000 грн., не визнає прострочену заборгованість за тілом кредиту в сумі 1302,14грн. Зазначала, що картку № 4149….7125 вона не отримувала і кошти в період з 21 по 22 липня 2016 року не знімала.

За ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З обставин справи слідує, що відповідачка ОСОБА_1 не оспорювала факт підписання нею 15 серпня 2011 року анкети-заяви та її бажання отримати кредитну картку «Універсальна».

Факт отримання відповідачкою картки № 5577….1717 від 15 серпня 2011 року, з терміном дії до червня 2015 року не спростовано. З цього приводу її представником надані різні пояснення. В суді першої інстанції факт отримання перших двох карток відповідачка визнавала. Стосовно останніх трьох карток представник відповідача зазначила, що їх відповідачка не отримувала.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Куликова О.В. в інтересах ОСОБА_1 посилається на те, що першу картку № 5577….1717 від 15 серпня 2011 року, з терміном дії до червня 2015 року вона отримала, а інші картки не отримувала.

Разом з тим отримання ОСОБА_1 першої картки № 5577….1717 від 15 серпня 2011 року, за анкетою-заявою від 15 серпня 2011 року свідчить, що із кредитною карткою для ОСОБА_1 було надано ПІН-код до неї.

Матеріали справи не містять даних, що ОСОБА_1 кредитну карту № 5577….1717 втратила. Після терміну дії вказаної картки до червня 2015 року нею було отримано чотири картки з різним терміном дії, остання картка № 4149….7125 від 20 липня 2016 року, з терміном дії до травня 2019 року.

Як вбачається з розрахунку заборгованості по останньої кредитній картці № 4149….7125 від 20 липня 2016 року знято з 21 та 22 липня 2016 року кошти в сумі 645,15 грн. та 354грн., а разом 999,15 грн.

З виписки банку вбачається, що за карткою №4149….7125 строк дії якої до травня 2019 року проведено як зазначено вище всього три банківських операції, розхід по картці склав 1001,02 грн.

При цьому матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що така транзакція з перерахування коштів була проведена в результаті розголошення персональних даних позичальника, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою та призвела до безпідставного списання коштів, з карткового рахунку відповідача.

Отже, відповідальність клієнта наступає в момент використання кредитного ліміту - як тільки клієнт самостійно підтверджує проведення операції в рахунок ліміту шляхом введення ПІН-коду (в банкоматах) або підписанням чека (розрахунок через POS-термінал торгової точки), саме в цей момент здійснюється перехід коштів у володіння позичальнику.

Відповідно до Постанови Національного банку № 705 від 5 листопада 2014 року «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів», користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Враховуючи, що відповідачка не повідомила відділення банку про зняття грошових коштів з її карткового рахунку, банк не несе відповідальність за збитки від операцій, здійснених за вказаною карткою.

Матеріали справи не містять даних, що ОСОБА_1 щодо незаконного зняття коштів з вищевказаної картки та видачу незаконно вказаних карток на її ім`я зверталась до правоохоронних органів. Тобто, відповідачка виявивши безпідставне списання коштів, невідкладно не повідомила позивача та правоохоронні органи про цей факт. На час розгляду апеляційної скарги відповідачка не надала доказів з цього приводу.

Отже, відповідачем не доведено того факту, що саме третіми особами 21-22 липня 2016 року зняті кредитні кошти з її карткового рахунку, враховуючи, що зняття коштів відбулося з використанням оригіналу картки та шляхом коректного введення ПІН-кода.

Більш того, банк у підтвердження укладання договору з ОСОБА_1 надав чотири різних фото відповідачки, зробленими в приміщенні банку які відповідають паспорту ОСОБА_1 , копія якого нею надано банку 15 серпня 2011 року при підписанні анкети-заяви(а.с.218-221). Після закінчення строку дії картка №5577….1717 до червня 2013 року відповідачка чотири разу отримувала картки з новим строком дії.

Згідно Постанови НБУ від 17 грудня 2003 року «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах» за п. 2.2. Ідентифікація клієнта не є обов`язковою, якщо клієнт вже має рахунки в цьому банку і був раніше ідентифікований відповідно до вимог законодавства України.

Оскільки ОСОБА_1 була ідентифікована 15 серпня 2011 року, тому при перевипуску картки підписання нової анкети не здійснювалось.

Разом з тим банком не надано належних та допустимих доказів щодо встановлення 15 серпня 2011 року відповідачці ОСОБА_1 кредитного ліміту в розмірі 1000 грн., зміни кредитного ліміту до 1302,14грн., тому підстави для стягнення кредитних коштів в сумі 1000 грн. або для стягнення простроченої суми заборгованості за тілом кредиту в сумі 1302,14 грн. не має.

Заява - анкета, особова виписка банку не містять доказів щодо встановлення відповідачці кредитного ліміту в сумі 1000грн. та в сумі 1302,14 грн.

Факт отримання кредитних коштів за карткою№ 4149….7125 від 20 липня 2016 року в період з 21 та 22 липня 2016 року іншою особою відповідачкою не доведено, оскільки користування кредитною карткою можливо лише у випадку введення ПІН-коду, який відомий лише клієнту.

Згідно виписки з особового рахунку відповідача, є операції по зняттю коштів, що є підтвердженням отримання кредитних коштів саме відповідачем. Виписка з банківського рахунку це документ, що видається фінансовою установою, в якому містяться відомості про рух грошових коштів та має статус первинного документу.

При цьому 07 лютого 2017 року ОСОБА_1 зараховано бонус за покупку товару на картку №9992….9841 в сумі 5,54грн., але саму покупку у виписці банку не відображено за карткою. Крім того, це інша картка, її надання відповідачці у довідці банку не зазначено(а.с.127).

Враховуючи, що фактично отримані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, які було знято в сумі 999,15 грн., а також вимоги ч.2ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів в розмірі 999,15 грн.

Таким чином, оскільки позичальником не спростовано факт відсутності заборгованості по тілу кредиту в розмірі 999,15 грн., що підтверджено розрахунком заборгованості, випискою банку, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 999,15грн., в іншій частині відмовити за недоказаністю.

Щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, за користування кредитними коштами, пені і штрафів

Відповідно до ч.1,2 чт.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так, ч.1ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1ст.1048 ЦК України).

За ч.2ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).

Згідно із ч.1ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст.634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У анкеті-заяві позичальника від 15 серпня 2011 року, на яку посилається банк у позовній заяві, яка підписана позичальником, базова процентна ставка за кредитним лімітом не встановлена(а.с.8).

У наведеній заяві, підписаній сторонами, також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг, на які посилається банк у позовній заяві, не містять підпису позичальника, що не доводить тієї обставини, що саме ці Умови кредитування розуміла ОСОБА_1 , була ознайомлена і погодилася з ними(а.с.10-24).

Відповідно до ч.1ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 ч.1ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Згідно зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.1,2ст.551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

З огляду на викладене, вимоги банку щодо стягнення з ОСОБА_1 штрафів відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500 грн.; штраф (процентна складова) - 919,85 грн. не можуть бути задоволені у зв`язку з їх безпідставністю через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 15 серпня 2011 року, оскільки витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який викладений на банківському сайті не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

За ч.1ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Позивачем вимоги за ст.625 ЦК України не заявлено.

Так, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У постанові від 28 березня 2018 року у справі 444/9519/12 (провадження №14-10цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2ст.1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч.2ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, штрафи і пеню.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 15 серпня 2011 року, посилався на Умови та правила надання банківських послуг, Тарифів банку як невід`ємні частини кредитного договору(а.с.9).

Разом із тим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови кредитування розумів відповідач, був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування(а.с.10-24).

У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що не підписані Умови та Правила надання банківських послуг не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

У наведеній постанові Велика Палата Верховного Суду також указала на мінливість Правил надання банківських послуг ПриватБанку, тому їх не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, використання наведених позивачем Тарифів є можливим лише за умови, що в анкеті-заяві зазначено про те, яку конкретно кредитну картку отримав позичальник, розмір кредиту, умови відповідності, інакше втрачається зв`язок між Тарифами та Умовами кредитування, які були обрані позичальником, та виходячи з чого має орієнтуватися суд під час розгляду справи.

Разом з тим обслуговування кредитних карт «Універсальна» з різними пільговими періодами, які надані позивачем не містить відомостей про отримання вказаних документів позичальником, ознайомлення останнього з вказаним Витягом та його підписом.

За наведених обставин відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 банк дотримався вимог, передбачених ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Крім цього, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Таким чином вимоги банку про стягнення заборгованості за відсотками по заборгованості за користування кредитними коштами, пені і штрафу за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами та комісію є безпідставними.

Доводи апелянта про те, що встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку є необґрунтованими, оскільки вказані Умови відповідачкою не підписано та не є складовою кредитного договору.

Більш того, згідно ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, банком стягнуто заборгованість по пені та штрафам.

Відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у ст.61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15.

Довідка апелянта про те, що 15 серпня 2011 року відповідачкою підписано довідку про умови кредитування з використанням "Кредитки Універсальна" 55 днів пільгового періоду до уваги не приймаються, оскільки вказана довідка позичальником не підписана і саме такої довідки в матеріалах справи не має(а.с.9,9-зворот).

При цьому колегія суддів не враховує заяву представника відповідача ОСОБА_1 про пропуск позивачем строку позовної давності, з наступних підстав.

Згідно ст.257 ЦК України встановлена тривалість загальної позовної давності у три роки.

В свою чергу сторони не обумовили у письмовому вигляді строк повернення кредиту в анкеті-заяві від 15 серпня 2011 року.

Факт отримання кредитних коштів з картки№ 4149….7125 від 20 липня 2016 року з терміном дії до травня 2019 року здійснено відповідачкою 21 та 22 липня 2016 року. Банк звернувся з позовом до суду 13 травня 2019 року в межах строку позовної давності.

Враховуючи викладене, рішення суду від 07 лютого 2020 року в частині відмови у позові ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову частково шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 999,15 грн., в іншій частині відмовити.

В іншій частині заочне рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 07 лютого 2020 рокунеобхідно змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Щодо судових витрат

Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи наведене, судові витрати сплачені сторонами у цій справі підлягають перерозподілу.

Оскільки позовні вимоги банку підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого судового збору при зверненні до суду з цим позовом та при подачі апеляційної скарги підлягає стягненню з відповідача на користь банку пропорційно задоволеним вимогам у загальній сумі 242,05 грн., з яких за подачу позову 96,82 грн. (1921 х 5,04 % : 100 %), а за подачу апеляційної скарги 145,23 грн. (2881,50 х 5,04 % : 100 % ), при цьому:

- розмір заявлених вимог 19816,76 грн. (100 %),

- розмір вимог, що підлягають задоволенню 999,15 грн. (5,04 %),

- розмір судового збору, що підлягав сплаті при зверненні до суду з цим позовом - 1921грн.(а.с.1).

- розмір судового збору, що підлягав сплаті при зверненні до апеляційного суду з апеляційною скаргою 2881,50 грн.(а.с.212).

Таким чином, загальний розмір понесених позивачем судових витрат у судах першої та апеляційної інстанціях складає 242,05 грн.

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Крилової Олени Леонідівни в інтересах акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 07 лютого 2020 рокув частині відмови у задоволенні позову акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення позову частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , проживає АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (Код ) заборгованість за тілом кредитом у розмірі 999(дев`ятсот дев`яносто дев`ять)грн. 15 коп. та судовий збір у розмір 242(двісті сорок дві)грн.05 коп.

В іншій частині рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 07 лютого 2020 року змінити, виклавши його мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 липня 2020 року.

Головуючий

Судді: