Справа № 182/4190/20
Провадження № 6/0182/171/2020
У Х В А Л А

Іменем України

27.07.2020 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського мвськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька-Шаховал І.О., розглянувши подання державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Саліонової Тетяни Олександрівни про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу, -

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Нікопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Саліонова Т.О. звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що на виконанні Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністества юстиції (м.Дніпро) знаходиться виконавче провадження №59827595 з виконання виконавчого листа № 182/4012/18, виданого 14 серпня 2019 року, про стягнення боргу в розмірі 22 826 грн. 73 коп. За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до статей 3, 4, 24, 25, 26 ЗУ "Про виконавче провадження", державним виконавцем 21 серпня 2019 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно, а також попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь-яких дій, спрямованих на його виконання, не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження". Під час виконання рішення суду виконавцем встановлено, що згідно інформації наданої на запити (адреса вказана у запиті, дата номер запиту), майно, належне боржнику на праві власності відсутнє. Державним виконавцем 21 серпня 2019 року та 14 лютого 2020 року на адресу боржника надсилались виклики щодо явки до виконавця для надання пояснень щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_1 на виклики не з`явився, про причини неявки виконавець не повідомив. Згідно наданих відповідей на запити державного виконавця до ПФУ, ГУ ДПС, МВС України, ГУ ДМС, боржник транспортних засобів не має, майно, належне боржнику, відсутнє, доходів офіційно не отримує, рахунки також відсутні. На запит виконавця Державною прикордонною службою України листом від 23 червня 2020 року повідомлено про те, що ОСОБА_1 перетинав державний кордон України. За повідомленням Державної міграційної служби України від 28 травня 2020 року ОСОБА_1 звертався до Нікопольського РВ ГУ ДМС України з питанням оформлення та видачі паспорту громадянина України для виїзду за кордон строком дії до 10 липня 2025 року. Враховуючи викладене, рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від його виконання, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів. Отже, боржником рішення виконано не було, що призвело до вжиття відносно нього вищевказаних заходів примусового виконання.

Суд, розглянувши подання, прийшов до наступного.

Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права та свободи, не передбачені в Конвенції, та в Першому Протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав та свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Ці права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших та є сумісними з іншими правами, визначеними цим пактом.

Відповідно до ст.313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена в здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено в ЦК України до особистих немайнових прав фізичної особи, а саме: до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи.

Відповідно до ч.3 ст.269 ЦК України, особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Остання не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути їх позбавлена.

Відповідно до п.19 ч.3 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно з положеннями ч.1, 3 ст.441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення; суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України", право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань, або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов саме ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього за рішенням суду. На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Обов`язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, відповідно до ст.ст.12,81 ЦПК України, покладається в даному випаду на державного виконавця, який звертається до суду із відповідним поданням.

Під поняттям "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо). Отже, сама по собі наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, не є підставою для обмеження її у праві виїзду за межі України.

Як вбачається з матеріалів справи, подання державного виконавця обґрунтоване ухиленням ОСОБА_1 від виконання покладеного судовим рішенням обов`язку сплатити грошові кошти. Разом з тим, матеріали справи не містять жодних відомостей щодо свідомого ухилення боржника від виконання зобов`язань. Обізнаність боржника про те, що відносно нього відкрито виконавче провадження про стягнення коштів, не може свідчити про ухилення від виконання ОСОБА_1 від своїх зобов`язань.

З огляду на вищезазначене, а також враховуючи, що доказів ухилення ОСОБА_1 від виконання судового рішення державним виконавцем не надано, у зв`язку з чим, суд вважає, що відсутні підстави для обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України без вилучення паспорта.

Тому, на підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що подання передчасне і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 258, 259, 260, 261, 441 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) Саліонової Тетяни Олександрівни про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу відмовити.

Копію ухвали направити заявнику.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області (м.Кривий Ріг) до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал