30.07.2020 Справа № 756/316/20
Номер справи 756/316/20
Номер провадження 2/756/3040/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2020 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Белоконної І.В.,

за участю секретаря - Нєдєлько Т.І.,

представника позивача - ОСОБА_4. ,

представників відповідача - Кацера Ю.І . , Шишковського Б.Л ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю «БЮЛЕР СЕРВІС» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та сплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_5 через свого представника звернулася до суду з вищевказаними позовними вимогами до відповідача ТОВ «БЮЛЕР СЕРВІС» та з урахуванням уточнення просила суд визнати незаконним наказ ТОВ «БЮЛЕР СЕРВІС» від 10 грудня 2019 року № 234-к; поновити негайно ОСОБА_5 на посаді заступника генерального директора з операційної діяльності ТОВ «БЮЛЕР СЕРВІС»; стягнути з ТОВ «БЮЛЕР СЕРВІС» на користь ОСОБА_5 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 487 213,58 грн.

У обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що вона з 02 липня 2012 року по 10 грудня 2019 року працювала в ТОВ «БЮЛЕР СЕРВІС». Відповідно до наказу відповідача від 10 грудня 2019 року № 234-к позивача 10 грудня 2019 року звільнено з посади заступника генерального директора з операційної діяльності за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Позивач вважає, що звільнення її із займаної посади здійснено з порушенням чинного законодавства, оскільки відповідно до п. 1 порядку денного Рішення № 2 від 02 липня 2019 року Єдиного учасника ТОВ «БЮЛЕР СЕРВІС» щодо зміни в організації виробництва та праці Товариства та скорочення штату працівників вирішено скоротити одну штатну одиницю Товариства, а саме Заступника генерального директора з операційної діяльності Товариства ОСОБА_5 , тобто не дотримуючись вимог Кодексу законів про працю України зразу ж прийнято рішення кого саме потрібно скоротити. На думку позивача, вказане свідчить про упередженість до неї та бажання звільнити саме її.

Всупереч норм трудового законодавства при звільненні позивача у відповідача не була затверджена структура, переважне право не застосовано, жодної вакантної посади на підприємстві позивачу не пропонувалось, хоча роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник.

Попередження про майбутнє вивільнення також суперечить нормам КЗпП України щодо двох місяців, оскільки у відповідача відстрочилась дата внесення змін до штатного розпису.

Викладене свідчить про порушення конституційних прав позивача та порушення відповідачем вимог чинного законодавства.

Додатково ОСОБА_5 повідомляє, що сумарний розмір заробітної плати за останні 2 місяці складає 135 516, 61 грн, отже її середньоденне грошове забезпечення становить 3 226,58 грн, у зв`язку з чим вона просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за 151 робочий день, що складає 487 213,58 грн.

Ухвалою суду 30 січня 2020 року за вказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження.

20 лютого 2020 року відповідач через свого представника подав до суду відзив на позовну заяву, у якому у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі у зв`язку з тим, що позивача було звільнено у зв`язку зі скороченням штату працівників відповідача відповідно до Наказу про скорочення від 19.08.2019 та оспорюваного Наказу. При цьому Товариство дотрималося всіх вимог законодавства щодо процедури скорочення штату та звільнення позивача.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з урахуванням уточнення з підстав, що вказані у позовній заяві.

Представники відповідача у судовому засіданні у задоволенні позову просили відмовити у повному обсязі, оскільки їхнім довірителем не порушені жодні конституційні та трудові права позивача.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

02 липня 2012 року відповідач прийняв позивача на роботу на посаду Керівника департаменту логістики. 01 березня 2016 року позивача було переведено на посаду Заступника генерального директора з операційної діяльності, що підтверджується особовою карткою позивача та не заперечується сторонами по справі (а.с.13,14).

02 липня 2019 року єдиний учасник Товариства АТ «Бюлер АГ» у зв`язку з трансформацією внутрішньої структури компаній групи компаній Бюлер, зокрема, трансформацією функцій та завдань операційного підрозділу, прийняв рішення про внесення змін до штатного розпису Товариства, скоротивши одну штатну одиницю Товариства - Заступника генерального директора з операційної діяльності. На підставі вказаного 02 липня 2019 року було прийнято Рішення № 2 Єдиного учасника Товариства, відповідно до якого було уповноважено Генерального директора Товариства або тимчасово виконуючого обов`язки Генерального директора Товариства вчинити всі необхідні дії, пов`язані з виконанням прийнятого рішення (а.с.44-46).

Наказом відповідача № 166-к від 05 липня 2019 року вирішено: внести зміни до штатного розпису Товариства з 06 вересня 2019 року, скоротивши одну штатну одиницю, а саме Заступника генерального директора з операційної діяльності; не пізніше ніж за 2 (два) місяці до дати внесення змін попередити Заступника генерального директора з операційної діяльності про наступне його вивільнення та одночасно з попередженням про звільнення запропонувати йому переведення за його згодою на інші вакантні посади; у разі відмови від переведення або відсутності вакантних посад підготувати документи для скорочення Заступника генерального директора з операційної діяльності (а.с.48).

У цей же день відповідачем створено Попередження про скорочення штату працівників в якому вказано, що станом на 05 липня 2019 року у Товариства відсутні вакантні посади, які б могли бути запропоновані позивачу для подальшого працевлаштування (а.с.49-50).

З акту про відмову підписати документи, який складений відповідачем 05 липня 2019 року, судом вбачається, що позивач відмовилась ознайомлюватися з документами про звільнення (а.с.51).

23 липня 2019 року відповідачем видано Наказ № 170-К про скасування Наказу про скорочення від 05.07.2019 та відстрочення виконання Рішення № 2 Єдиного учасника Товариства від 02.07.2019 до моменту припинення тимчасової непрацездатності ОСОБА_5 (а.с.52).

Як вбачається судом з листків непрацездатності, позивач перебувала на лікарняному з 01 липня 2019 року по 16 серпня 2019 року (а.с.117-118).

19 серпня 2019 року відповідачем прийнято Наказ № 194-К, відповідно до якого вирішено: внести зміни до штатного розпису Товариства з 21 жовтня 2019 року, скоротивши одну штатну одиницю, а саме Заступника генерального директора з операційної діяльності; не пізніше ніж за 2 (два) місяці до дати внесення змін попередити Заступника генерального директора з операційної діяльності про наступне його вивільнення та одночасно з попередженням про звільнення запропонувати йому переведення за його згодою на інші вакантні посади; у разі відмови від переведення або відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю підготувати документи для скорочення Заступника генерального директора з операційної діяльності (а.с.53).

Того ж дня 19 серпня 2019 року позивача було повідомлено відповідачем про її скорочення з 21 жовтня 2019 року відповідно до Наказу про скорочення від 19.08.2019, а також надано наступні документи для ознайомлення: попередження про скорочення штату працівників від 19 серпня 2019 року; належним чином засвідчену копію Рішення Засновника; належним чином засвідчену копію Наказу про скорочення від 19.08.2019, що підтверджується її особистим підписом на попередженні та відповідними зауваженнями та коментарями (а.с.24-25).

У Попередженні про скорочення штату працівників від 19 серпня 2019 року вказано, що станом на 19 серпня 2019 року у відповідача відсутні вакантні посади, які б могли бути запропоновані позивачу для подальшого працевлаштування (а.с.24-25).

21 жовтня 2019 року відповідачем видано Наказ № 217-К про скасування Наказу про скорочення від 19.08.2019 та відстрочення виконання Рішення № 2 Єдиного учасника Товариства від 02.07.2019 до моменту припинення тимчасової непрацездатності ОСОБА_5 (а.с.29).

Як вбачається судом з листків непрацездатності, позивач перебувала на лікарняному з 15 жовтня 2019 року по 09 грудня 2019 року (а.с.121-123).

10 грудня 2019 року відповідачем прийнято Наказ № 234-К, яким вирішено звільнити позивача з посади Заступника генерального директора з операційної діяльності у зв`язку зі скороченням штату працівників, п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Підставами звільнення у Наказі зазначено: Рішення № 2 Єдиного учасника Товариства від 02.07.2019; наказ ТОВ «Бюлер Сервіс» № 194-К від 19.08.2019; наказ ТОВ «Бюлер Сервіс» № 217-К від 21.10.2019; персональне попередження позивача про скорочення штату від 19.08.2019 (а.с.30).

З наказом № 234-К від 10 грудня 2019 року позивач була ознайомлена того ж дня, про що свідчить її підпис на наказі та акт відповідача про підписання документів від 10.12.2019 (а.с.31).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі скорочення чисельності або штату працівників.

Наказом про скорочення від 19.08.2019 (з урахуванням Наказу № 217-к від 21 жовтня 2019 року) у відповідача посаду «Заступник генерального директора з операційної діяльності» було скорочено.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження своїх вимог позивач не надала суду належних та допустимих доказів того, що вказаний Наказ № 217-к від 21.10.2019 є неправомірним та таким, що суперечить нормам трудового законодавства, а посада Заступника генерального директора з операційної діяльності не була скорочена у відповідача, і її займає інша особа.

У зв`язку з наведеним суд доходить висновку, що у відповідача фактично відбулись зміни в організації виробництва та праці, на підставі чого скорочено посаду Заступника генерального директора з операційної діяльності в рамках трансформації функцій та завдань операційного підрозділу.?

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

З системного аналізу вказаного п. 19 Постанови та норми ст. 42 КЗпП України слідує, що переважне право на залишення на роботі застосовується лише в тому випадку, коли скорочується посада, яку займають декілька осіб і в роботодавця виникає потреба у виборі між декількома працівниками, тому, на думку суду, переважне право на залишення на роботі не застосовується у правовідносинах, що склалися між сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

З вищевказаних та встановлених судом обставин чітко вбачається, що 19 серпня 2019 року позивач була повідомлена про скорочення її посади з 21 жовтня 2019 року. Оскільки станом на 21 жовтня 2019 року позивач знаходилася на лікарняному, відповідач відстрочив виконання Наказу про скорочення від 19.08.2019 до закінчення періоду тимчасової непрацездатності позивача. Відтак відповідачем було дотримано строк повідомлення позивача про майбутнє вивільнення.

Відповідно до ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

З Попередження про скорочення штату працівників від 19 серпня 2019 року судом встановлено, що у відповідача були відсутні вакантні посади та інші роботи, які могли бути запропоновані позивачу.

У судовому засіданні представники відповідача повідомили, що в період з 19 серпня 2019 року до 10 грудня 2019 року в Товаристві також не було вакантних посад.

Вищевказані обставини не спростовані позивачем належними та допустимими доказами.

На підставі вищезазначеного судом вбачається, що відповідачем повністю дотримано вимог трудового законодавства відносно скорочення посади Заступника генерального директора з операційної діяльності та подальшого звільнення позивача з посади, що була скорочена.

З урахуванням вищевикладеного, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, оскільки позовні вимоги не знайшли свого доведення та не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

На підставі викладеного, ст. 40, 42, 49-2 КЗпП України, керуючись ст. 5, 12-13, 76, 81, 263-265 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційному суду через Оболонський районний суд міста Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 30 липня 2020 року.

Суддя,- Белоконна І.В.