Справа № 130/2641/19
Провадження № 22-ц/801/1272/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вернік В. М.
Доповідач:Марчук В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 рокуСправа № 130/2641/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючої: Марчук B.C.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи цивільну № 130/2641/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 квітня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Верніка В.М. в порядку спрощеного позовного провадження, дата складання повного тексту рішення - невідома,

в с т а н о в и в :

У грудні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось у Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області з вказаним позовом. Вимоги мотивовані тим, що відповідно до умов кредитного договору №б/н від 06.12.2007 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5000,00 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Вказував, що при цьому відповідач підтвердив, що його заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею та Банком Договір.

У зв`язку із порушенням кредитних зобов`язань, відповідач станом на 31.10.1019 року має заборгованість в сумі 153481,56 грн, яка складається з наступного: 4067,15 грн - заборгованість за кредитом; 149414,41 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Зазначав, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 125059,12 грн., яка складається з наступного: 4067,15 грн. - заборгованість за кредитом; 120991, 97 грн. - заборгованість по відсоткам за період з 06.12.2007 року по 10.05.2019 року, тому позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в розмірі 125059,12 грн за кредитним договором та суму сплаченого судового збору у розмірі 1921,00 грн.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24.04.2020 року позов задоволено частково. Вирішено: стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 06.12.2007 року станом на 31.10.2019 року в сумі 4067, 15 грн.; в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з ОСОБА_1 120991, 97 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом - відмовити через їх недоведеність ; вирішене питання судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального і матеріального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не звернув увагу на підписану відповідачем довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій містяться умови кредитного договору, зокрема, щодо розміру процентної ставки та відповідальності за несвоєчасне повернення кредиту. Вказано і на те, що в даній справі не може бути взята до уваги позиція Верховного Суду, висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17.

З урахуванням зазначеного, АТ КБ «ПриватБанк» просить суд скасувати рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 квітня 2020 року в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повній мірі; вирішити питання судових витрат.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, з огляду на наступне.

Згідно частин першої - п`ятої ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним правовим вимогам відповідає.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Отже, оскаржуване рішення перевіряється лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з наступного.

06.12.2007 року відповідач ОСОБА_1 уклала з позивачем двосторонній правочин, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, в якій зазначено, що дана заява разом з Умовами та Правила надання банківських послуг, а також Тарифами, становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг. Позивачем вказано про власне бажання оформити на своє ім`я платіжну картку Кредитка "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", а також зазначено бажаний кредитний ліміт в розмірі 250 грн. (а.с.14).

Згідно розрахунку заборгованості за Кредитним договором від 06.12.2007 року за відповідачем ОСОБА_1 рахується заборгованість перед позивачем, що станом на 31.10.2019 року складає загалом 153461,56 грн., в межах якої заявлено до стягнення заборгованість в сумі 149414,41 грн., що включає в себе: 4067,15 грн. - заборгованість за кредитом, 120991,97 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 06.12.2007 року до 10.05.2019 року (а.с.6-13).

Далі, суд першої інстанції, керувався нормою ст. 536 ЦК України та дійшов висновку про те, що позивачем не доведено позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом, з огляду на наступне.

Так, з наданої позивачем копії анкети-заяви позичальника ОСОБА_1 від 06.12.2007 року вбачається, що процентна ставка у ній не визначена. (а/с 14).

Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", витягом з Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені серед іншого, пільговий період користування коштами, процентні ставки, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років, та інші умови. Проте, вказані витяги, що представлені суду позивачем, не місять відомостей щодо їх підписання відповідачем за відсутності належної ідентифікації особи згідно ім`я фізичної особи (а.с.15,16-21).

Матеріали справи не містять об`єктивних підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів та з Умов та правил розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірі і порядку нарахування.

Роздруківка із сайту позивача, на яку він посилається у позовній заяві, не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що застережено у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року в справі №6-16цс15 і не спростовано позивачем при розгляді даної справи.

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду Вінницької області повністю погоджується з таким обгрунтуванням рішення суду першої інстанції, оскільки воно відповідає правовим нормам, які застосовуються до даних правовідносин та встановленим обставинам справи.

Колегія суддів погоджується і з висновком місцевого суду про те, що при вирішенні даного цивільного спору не підлягають застосуванню положення ч.1 ст.634 ЦК України, якими передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, а друга сторона не може запропонувати свої умови договору, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" з часу виникнення спірних правовідносин 06.12.2007 року до моменту вказаної дати звернення до суду із цим позовом 12.12.2019 року, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З огляду на наведене без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, а також їх розміру та порядку нарахування, надані банком довідка про умови кредитування та витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Саме з таких міркувань, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність позивачем обставин про погодження сторонами ціни договору зі сплатою процентів за користування кредитом, а звідти - про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за користування кредитом.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Встановлені судом обставин справи вказують на відсутність згоди відповідача на визначені позивачем умови договору.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів за користування кредитом, суд вірно керувався правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17, які є обов`язковими для застосування у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу оскільки вони суперечать встановленим обставинам, зводяться до переоцінки доказів, досліджених та взятих до уваги судом першої інстанції, на власну користь без врахування зазначених правових вимог.

Довідка про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна, 30 днів пільговий період», якою, зокрема мотивована апеляційна скарга, не є складовою кредитного договору, оскільки вона не зазначена в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, а лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання, як другої сторони, до запропонованого договору.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і доводи апеляційної скарги його не спростовують.

Враховуючи викладене та норму ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

За нормою ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому витрати на судовий збір за подання апеляційної скарги - залишаються за апелянтом.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 квітня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя: В.С. Марчук

Судді: М.В. Матківська

В.В. Сопрун