Справа № 629/77/20
Номер провадження 2/629/375/20
І. Виклад позиції позивача та відповідача.
До суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користування житлом та зобов`язання вчинити певні дії (а.с.2-4).
Позовні вимоги мотивує тим, що відповідачами встановлено цегляну перегородку з дверима у тамбурі біля квартир 44,45 без проекту, розробленого з дотриманням вимог чинних будівельних норм і правил, без відповідного дозволу, тобто з порушенням встановленої процедури прийняття здійсненої реконструкції до експлуатації у установленому законом порядку. Як зазначає позивач, дана встановлення даної перегородки є незаконним та порушує її права як власника.
Відповідач ОСОБА_3 надав відзив до суду, в якому зазначив, що позивач та її сім`я погрожують їм, ведуть себе конфліктно, у зв`язку з чим виникла потреба у встановленні перегородки з дверима у тамбурі. Як зазначає відповідач, за незаконно збудовану перегородку його дружину ОСОБА_2 було притягнуто до відповідальності за ст.150 КУпАП та нею був сплачений штраф. Також відповідач посилався на те, що з моменту порушення прав позивача пройшло 5 років, протягом яких вона не зверталася до суду(а.с. 28-31).
Позивач надала відповідь на відзив, в якій зазначила, що відзив викладено російською мовою та вона не дуже добре розуміє зміст, даний відзив не відповідає вимогам законодавства(а.с.54).
Судом на адресу позивача було направлено лист, в якому роз`яснено, що в законодавстві відсутнє посилання на викладення відзиву російською мовою як на підставу для відмови у прийнятті відзиву, та запропоновано позивачу заявити клопотання про залучення перекладача, однак ОСОБА_1 нічого не надала.
Від третіх сторін надійшли заяви про розгляд справи за відсутності представників та винесення рішення на розсуд суду.
ІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду відкрито провадження та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.
Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст правовідносин.
Факт встановлення цегляної перегородки з дверима відповідачами підтверджується: копією заяви ОСОБА_1 , копією акту обстеження від 18.10.2019 року, листом виконавчого
комітету(а.с.9-11) та викладеним у відзиві відповідачем, а також повідомленнями та постановою про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності(а.с.35-37).
Судом встановлено, що перегородка збудована відповідачами незаконно без отримання дозволу та згоди сусідів, про що свідчить позов ОСОБА_1 , викладене в відзиві та постанова про притягнення до відповідальності одного з відповідачів.
Згідно свідоцтва про право власності на житло(а.с.12), квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .
Фотознімки, надані позивачем, братись до уваги не будуть, так як відсутні посилання на місце зйомки, дату та особу, яка їх створила.
Посилання відповідача про конфліктність позивача та її сім`ї, погрози, кримінальне провадження відносно чоловіка позивача та докази, надані на підтвердження братись до уваги не будуть, так ніяким чином не відносяться до суті спору.
Щодо твердження відповідача про те, що ОСОБА_1 протягом 5 років з моменту порушення її прав не зверталася до суду, суд, відповідно до позиції Верховного суду, зазначає, що в даній категорії справ позовна давність відсутня, позивач може звернутися за захистом в будь-який час, коли продовжують порушуватися її права.
Згідно ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 321 ч. 1 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов`язані з позбавленням його володінням майном.
Вищенаведені норми цивільного законодавства України дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.
Згідно п. 36 Постанови № 5 від 07.02.2014 року Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ» «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» за змістом статті 391 ЦК позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов`язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв`язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом.
Відповідно до ч. 1 ст.15ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно зі статтею 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Аналогічні положення містяться й у статті 319 ЦК України.
У статті 41 Конституції України визначено, що використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Власність не тільки надає переваги тим, хто її має, а й покладає на них певні обов`язки. Це конституційне положення пов`язане з принципом поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктами власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки у своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом. Порушення прав власників з боку держави, громадянина чи юридичної особи зумовлює настання відповідних правових наслідків.
Громадяни користуються рівними умовами захисту права власності. Володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом.
Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч ці порушення і не призвели до позбавлення володіння майном.
Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Але, здійснюючи свої права, власник зобов`язаний не порушувати права, свободи, гідність та охоронювані законом інтереси громадян, суспільства, не завдавати шкоди навколишньому середовищу, не погіршувати природну якість землі, води, інших об`єктів природи. Під час здійснення своїх прав і виконання обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства.
У постанові Кабінету Міністрів України від 24січня 2006року №45«Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8жовтня 1992року №572» зазначено, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, з дозволу власника будинку (квартири) та органу місцевого самоврядування, виданого в установленому порядку.
Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, а згідно ч. 1 ст.16ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що перепланування приміщення спільної сумісної власності може бути здійснено з дотриманням встановленого законом порядку, у тому числі за згодою осіб, які таким приміщенням володіють.
Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 08 червня 2016 року № 6-530цс16.
У сенсі положень статті 391 ЦК України власник майна як позивач не зобов`язаний доводити неправомірність дій відповідача; власник має доказати факт існування перешкод у здійсненні користування та розпорядження майном; особа, яка створює перешкоди відповідач, має довести правомірний характер своєї поведінки.
Факт незаконного встановлення перегородки у тамбурі підтверджено матеріалами у справі, наданими позивачем, постановою про притягнення до адміністративної відповідальності та самим відповідачем.
Згідно з ч. 2 ст.382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному
будинку» від 14травня 2015року №417-VIII (далі за текстом Закон № 417-VIII), а саме п. 6 ч. 1 ст. 1 визначено, що спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.
Частинами 1 та 2 ст. 5 вищевказаного Закону визначено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників, спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.
За приписами п. 1 ч. 1 ст.6Закону №417-VIII співвласники мають право: вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників.
Верховний Суд у своїх правових позиціях по справі про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні приміщенням вказував, що відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні майном та про зобов`язання відповідачів здійснити демонтаж цегляної перегородки з металевими дверима в тамбурі, позивач посилалася на те, що внаслідок встановлення такої перегородки вона не може вільно відчиняти двері та користуватися дзвінком.
До обов`язків співвласників зазначеного вище Закону за п. 6 ч. 1 ст. 7 віднесено забезпечення додержання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин, а за ч. 2 вказаної статті кожний співвласник несе зобов`язання щодо належного утримання, експлуатації, реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку пропорційно до його частки співвласника.
Пунктом 1.4 Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій/, затвердженого Наказом державного комітету України з питань житлово-комунального господарства №76 від 17.05.2005року встановлені Умови і порядок переобладнання, перебудови, перепланування будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень.
Зокрема п.1.4.1 визначено, що переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.
До елементів перепланування жилих приміщень за п. 1.4.3 належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків.
Не допускається за другим абзацем п. 1.4.4 перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі.
Враховуючи наведені вище норми, приписи ч. 2 ст. 382 ЦК України, суд приходить до висновку, що власники квартир, як і інші власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, приміщення загального користування коридором.
Таке спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між
співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.
Враховуючи вище вказане, факт наявності перешкод у користуванні майном позивачем встановлено, а тому відповідно суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги було задоволено у повному обсязі, а позивач сплатив суму судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп., то вказана сума судового збору підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.
Керуючись Конституцією України, статтями ст.ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Лозівська міська рада Харківської області, Комунальне підприємство «Житлова управляюча компанія» Лозівської міської ради Харківської області про усунення перешкод у користування житлом та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпорядження спільними місцями користування (коридором), шляхом демонтажу за власний рахунок самочинно збудованого тамбуру та металевих дверей біля квартири АДРЕСА_2 .
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 судовий збір на користь ОСОБА_1 у розмірі 840,80 грн., сплачений нею відповідно до квитанції від 13.01.2020 року №28.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харкiвської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» за №731-ІХ від 18.06.2020 року, за заявою учасників справи та осіб, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених ЦПК України), процесуальні строки, передбачені ЦПК України, може бути поновлено, якщо суд визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.

Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, тобто з 17.07.2020 року.

Інформація про сторони:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі:

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Треті особи:

-Лозівська міська рада Харківської області, адреса: Харківська область, м.Лозова, вул.Я.Мудрого, 1,

-КП "Житлова управляюча компанія" Лозівської міської ради Харківської області, адреса: Харківська область, м.Лозова, м-н 1, буд.17.

Суддя Т.О.Каращук