Справа № 313/807/20
Провадження № 2/313/298/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.07.2020 року смт.Веселе

Веселівський районний суд Запорізької області в складі :

головуючого судді : Кравцова С.О.

при секретарі : Сопіна С.О

розглянувши у судовому засіданні Веселівського районного суду Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Веселівської селищної ради Запорізької області про визнання дійсним договору купівлі-продажу, укладеного на товарній біржі, суд -

ВСТАНОВИВ :

02.07.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Веселівського районного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 , Веселівської селищної ради Запорізької області про визнання дійсним договору купівлі-продажу, укладеного на товарній біржі.

Ухвалою Веселівського районного суду Запорізької області від 03.07.2020 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання .

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, але надав заяву, в якій просить слухати справу за його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача до суду не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, не заперечує проти задоволення позову.

У зв`язку із здійсненням судом розгляду справи за відсутності учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав.

11 лютого 1998 року на біржових торгах Мелітопольської філії Товарної біржі «Українська» (м. Мелітополь) позивачем був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, за яким придбав у власність належний Відповідачеві 1 на праві приватної власності, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Веселівською державною нотаріальною конторою від 17.04.1997 року за реєстраційним № 431, житловий будинок АДРЕСА_1 . Договір було укладено за участю брокерів та зареєстровано у журналі реєстрації угод Мелітопольської філії ТБ «Українська» за № 6098 від 11.02.1998 року, згідно вимог ст. 15 діючого на той час Закону України «Про товарну біржу».

Нотаріального посвідчення цього договору, згідно ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» на той час не вимагалося, він набув чинності з дня його реєстрації на товарній біржі, тобто з 11.02.1998 р. На підставі зазначеного договору відбулася передача нерухомого майна, а відтак і перехід права власності на нього, згідно відмітки на вище зазначеному договорі від 12.02.98р., право власності за позивачем на зазначене нерухоме майно було зареєстровано Веселівським РБТІ.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (ред. 16.01.03р.) його положення застосовуються до цивільних відносин що виникли після набрання ним чинності (тобто після 01.01.04р.), таким чином до зазначених вище правовідносин з питань визначення дійсності договору мають застосовуватися норми ЦК УРСР (ред. 1963р.) та законодавство чинне на вказаний період.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на день укладення договору передбачено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, тобто, діюче законодавство не вимагало від сторін подальшого нотаріального посвідчення вказаного договору.

В той же час, відповідно до ст. 227 ЦК УРСР (ред. 1963р.) для договорів купівлі - продажу жилого будинку, у разі якщо хоча б однією із сторін є громадянин, було установлено обов`язкову нотаріальну форму, недодержання якої тягнуло за собою недійсність угоди (ст. 47 ЦК УРСР).

Відсутність нотаріального посвідчення зазначеної угоди тягне за собою неможливість повноцінної реалізації прав власника нерухомого майна. Враховуючи ту обставину, що перехід права власності до позивача на зазначене нерухоме майно ніким не оспорюється і відбулося у відповідності до вимог чинного законодавства, то єдиним питанням яке потребує судового вирішення є питання визнання дійсним зазначеного договору (в зв`язку з відсутністю нотаріального посвідчення) так як окрім зазначеного, він містить всі необхідні суттєві умови, визначені законодавством для відповідних договорів. Можливість вирішення питання щодо визнання зазначеної угоди дійсною була передбачена ч.2 ст. 47 ЦК УРСР, також така можливість передбачена нормою ч.2 ст. 220 ЦК України.

Згідно ст. ст. 219-220 ЦК України, що набрав чинності з 01.01.2004 р., у разі недодержання вимоги про нотаріальне посвідчення такого договору, він вважається нікчемним, проте може бути визнаний судом дійсним за умови, що він відповідав дійсній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню договору перешкоджали обставини, які не залежали від волі цієї особи; якщо відбулося повне, або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення.

На час укладення договору купівлі-продажу на біржі він відповідав усім вимогам діючого на той час законодавства, тобто вважався правомірним.

Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не виплаває з закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що для позивача підставою звернення до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу дійсним стала та обставина, що він на даний час позбавлений можливості зареєструвати право власності на нерухоме майно, яке було придбано ним на підставі угоди, оформленої та зареєстрованої на товарній біржі, і розпорядитися ним на свій розсуд, оскільки, договір купівлі-продажу не був нотаріально посвідчений, державна реєстрація права власності може бути проведена лише після визнання договору купівлі-продажу житлового будинку, який посвідчений товарною біржею дійсним на підставі рішення суду.

Аналізуючи надані у справі докази в їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача ОСОБА_1 оскільки, у судовому засіданні встановлено, що при укладенні правочину договору купівлі-продажу житлового будинку сторони договору домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджено письмовими доказами, якими є вищезазначена біржова угода, відбулося повне виконання договору та вище вказаний житловий будинок передана позивачу, за договором купівлі-продажу до позивача перейшло право власності. З моменту укладення договору та по теперішній час жодна із сторін не заявила про недійсність правочину купівлі-продажу житлового будинку. Таким чином, суд приходить до переконання, що визнання правочину договору купівлі-продажу дійсним не призведе до порушення прав будь-яких інших осіб та іншим шляхом захистити свої права у позивача немає можливості. Суд не має сумніву в достовірності документів, наданих позивачем, як доказів.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 15 Закону України "Про товарну біржу", ст.ст. 11, 15, 215, 328, 334, 391, 392 ЦК України, ст.ст. 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Веселівської селищної ради Запорізької області про визнання дійсним договору купівлі-продажу, укладеного на товарній біржі- задовольнити в повному обсязі.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , який був укладений між ОСОБА_2 (Продавець) та ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 (Покупець) від 11 лютого 1998 р. на Товарній біржі «Українська» за реєстраційним № 6098 від 11.02.1998 року.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області С.О. Кравцов