Справа № 653/1350/20
Провадження № 2/653/636/20
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

07 липня 2020 року

Генічеський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Берлімової Ю.Г.

за участю секретаря Волвенко А.О.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Генічеської державної нотаріальної контори Херсонської області про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Генічеської державної нотаріальної контори Херсонської області про звільнення майна з-під арешту.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона на підставі договору дарування є власником житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами і будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1 . Під час укладення договору дарування і посвідчення його нотаріусом, ніяких відомостей про заборону відчуження житлового будинку не існувало. Після оформлення договору дарування в листопаді 2004 року вона зареєструвалась за вказаною адресою і до цього часу постійно користується вказаним житлом.

Зазначає, що в квітні 2020 року вона звернулась до нотаріуса з метою підготовки документів для продажу вказаного будинку, але їй нотаріусом було повідомлено, що житловий будинок знаходиться під забороною, яка накладена Генічеською районною державною нотаріальною конторою. Після відповідного запиту до Херсонського обласного нотаріального архіву нею було отримано копію витягу з реєстру заборон відчуження житлових будинків з якого сліду, що такий запис було внесено, але не відносно належного колишньому власнику належного їй житла, а відносно житлового будинку, власником якого на той час був ОСОБА_2 і належний йому житловий будинок станом на 1965 рік значився під номером 91. На той час, житловому будинку, який тепер належить їй, було АДРЕСА_2 .

Вважає, що обтяження ніяким чином не стосується житлового будинку, власником якого до 2004 року була ОСОБА_3 , тому заборона на його відчуження має бути скасована.

У зв`язку з вищевикладеним просить скасувати заборону на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яка накладена Генічеською державною нотаріальною конторою 05 жовтня 2005 року та виключити вказаний житловий будинок з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позові та просила їх задовольнити. Проти проведення заочного розгляду справи та постановлення по справі заочного рішення не заперечувала.

Відповідач був повідомлений про день, час та місце розгляду справи належним чином, через оголошення на веб-сайті «Судова влада України», проте до судового засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, тому суд ухвалив слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідача, згідно ст. 280 ЦПК України.

Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З копії договору дарування від 20 жовтня 2004 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження реєстру об`єктів нерухомого майна № 207508583 від 24 квітня 2020 року, вбачається, що позивач ОСОБА_1 , є власником будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

На вказане майно 05 жовтня 2005 року Генічеською державною нотаріальною конторою зареєстровано обтяження: заборона (архівний запис від 26 травня 1965 року) № 2461285. Власником обтяженого майна зазначено ОСОБА_2 .

Відповідно до реєстру для реєстрації заборони відчуження житлових будинків, 26 травня 1965 року було внесено запис про забору відчуження на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , власником якого був ОСОБА_2

Згідно листа КП «Генічеське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради № 412 від 12 травня 2020 року, будинок за адресою: АДРЕСА_3 , в 1963 року був під № 85, в 1967 році під № 87, а 23 липня 1975 року житловому будинку присвоєно номер АДРЕСА_3 .

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно зі ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За змістом частин 1 та 2 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що власник має право вимагати відновлення свого порушеного права, в даному випадку - звільнення з-під арешту майна, яке належить йому на праві власності.

Між тим, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо нього будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За таких обставин, оскільки, фактично обтяження було накладено не на будинок позивача чи його попереднього власника, а на інший будинок, який у 1965 році мав адресу: АДРЕСА_3 та належав іншій особі, а саме ОСОБА_2 , суд приходить до висновку, що правові підстави для збереження обтяження, відсутні.

Таким чином, з огляду на те, що наявність обтяження у вигляді заборони відчуження за відсутності достатніх правових підстав для цього, порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про виключення вказаного житлового будинку з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, суд зазначає наступне.

Відповідно по положень ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі, зокрема, судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

Тобто, вимога про виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про обтяження, на даний момент є передчасною, оскільки позивач не звертався до державного реєстратора з судовим рішенням та відповідно не отримував відмову від реєстратора, яка і може бути підставою для зобов`язання останнього виключити запис про обтяження.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 16, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-81, 263-265, 273, 280-282, 352, 354-355 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Генічеської державної нотаріальної контори Херсонської області про звільнення майна з-під арешту задовольнити частково.

Скасувати заборону відчуження на нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження: 2461285), а саме будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_3 , яка накладена Генічеською державною нотаріальною конторою 05 жовтня 2005 року на підставі архівного запису (№ 1401 від 26 травня 1965 року) в Реєстрі для реєстрації заборон відчуження житлових будинків

В іншій частині позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, форма і зміст якої, повинні відповідати вимогам ст. 285 ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви відповідача про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Херсонського апеляційного суду через Генічеський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 13 липня 2020 року.

Суддя Генічеського районного суду Ю. Г. Берлімова