Провадження № 2/127/2877/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2020 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Бессараб Н.М.,

при секретарі Поливаній Ю.В.,

з участю позивача ОСОБА_1 та його представника - адвоката Яковенка Д.О.,

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх представника - адвоката Грачова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Ткачук Марини Владиленівни про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2015 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє його представник ОСОБА_4 (син) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Ткачук М.В. про визнання недійсним договору купівлі-продажу 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ткачук М.В. за №2497.

В позові ОСОБА_4 , представник батька - ОСОБА_1 інваліда 1-ї групи загального захворювання, вказував, що зараз проживає з батьком та ним було виявлено, що 31.05.2005 року між батьком ОСОБА_1 та відповідачами був укладений договір купівлі-продажу 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , яку батько отримав в порядку спадкування після смерті - ОСОБА_5 . На початку 2005 року батько переніс гостре порушення мозкового кровоточу ( ОНМК), у нього стався інсульт в наслідок якого з`явились судорожні припадки, приступи амнезії. Наразі батько страждає на ішемічну хворобу серця - недостатність кровопостачання серцевого м`яза, що стимулює атеросклерозом коронарних артерій серця, тромбуванням уражених атеросклерозом або нормальних артерій. Оскільки ОСОБА_1 фактично після захворювання є особою, яка не розуміє значення своїх дій та не може розуміти їх, періодично він згадує події. Після перенесеного ОСОБА_1 інсульту в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_1 почала жити ОСОБА_2 ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_3 пропонували йому укласти договір довічного утримання, за що ОСОБА_1 надасть їм можливість проживати у спірній квартирі.

Представник позивача вважає, що відповідачі скористалися тяжкою обставиною і під приводом подальшого догляду, змусили батька підписати договір, який за своєю природою повинен бути договором довічного утримання, проте насправді було укладено договір купівлі-продажу. Відповідачі скористалися хворобливим станом позивача ОСОБА_1 , який при укладенні договору купівлі-продажу помилявся щодо обставин, які мають істотне значення та вважав, що підписує договір довічного утримання перебуваючи в хворобливому стані.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.12.2015 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 18.03.2016 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.02.2017 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24.12.2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 18.03.2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки вирішуючи спір, суд першої інстанції не з`ясував, якою була дійсна воля ОСОБА_1 як власника 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 у момент її відчуження відповідачам, та які саме обставини: власна помилка щодо правової природи й змісту правочину чи тяжкі обставини, якими скористалися ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зумовили укладення позивачем оспорюваного договору; підстав позову не уточнив.

При новому розгляді справи, 10.10.2017 року представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Дмитришиною Т.І. подано суду заяву про зміну позовних вимог, в якій позивач просив визнати договір купівлі-продажу 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 від 31.05.2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , зареєстрований приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ткачук М.В. за №2497 - недійсним. Визнати поважною причину пропуску строку на звернення до суду за захистом порушених прав та поновити строк позовної давності для звернення до суду (т. 1 а.с. 239-240). У даній заяві вказано, що позивач вважає, що відповідачі скористалися його хворобливим станом і під приводом, що вони будуть за ним доглядати, змусили підписати договір купівлі-продажу, однак позивач вважав, що підписує договір довічного утримання. Враховуючи вище зазначену підставу, позивач вважає, що під час укладання договору він помилявся щодо правової природи і змісту правочину, що є підставою для визнання правочину недійсним. Позивачу стало відомо про існування договору купівлі-продажу лише в 2015 році, тому позивач вважає, що причина пропуску строку звернення до суду є поважною.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Яковенко Д.О. позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Суду пояснили, що відповідачі скористалися хворобливим станом позивача і під приводом, що вони будуть за ним доглядати, змусили підписати договір купівлі-продажу, однак позивач вважав, що підписує договір довічного утримання.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та їх представник - адвокат Грачов А.В. позовні вимоги не визнали, просили в позові відмовити. Суду пояснили, що ОСОБА_2 проживає разом з ОСОБА_1 з 2000 року, здійснює догляд за ним в будинку за адресою: АДРЕСА_3 , який належить на праві власності позивачу. 27.05.2005 року відповідачі продали свою квартиру, а вже 31.05.2005 року за попередньою домовленістю купили в ОСОБА_1 кожна в рівних частках 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 . При укладенні даного договору купівлі-продажу були присутні співвласники - ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , які дали згоду на укладення договору (вони мали переважне право купівлі). ОСОБА_1 на момент укладення договору був здоровий, розумів правову природу та зміст правочину, його дієздатність була перевірена нотаріусом. Також зазначили, що лише в кінці грудня 2005 року позивач переніс тяжке захворювання в результаті якого став інвалідом 1-ї групи, тому підстави для визнання договору купівлі-продажу недійсним відсутні.

Приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Ткачук М.В. до судового засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала заяву про розгляд справи в її відсутність.

При новому розгляді справи, в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_1 . В травні 2005 року до неї звернувся ОСОБА_1 і повідомив, що має намір продати свою частку квартири ОСОБА_7 та чи не заперечує ОСОБА_6 , оскільки має переважне право на купівлю. Свідок пояснила, що не заперечувала проти укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_1 з іншими особами, а не з нею. Разом з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вони були у нотаріуса, де співвласники квартири - свідок ОСОБА_6 та ОСОБА_4 підписали заяви про відмову від переважного права купівлі 1/3 частки квартири. Договір читали всі, кожному надавався екземпляр. ОСОБА_1 був нормальний, адекватний, здоровий, а лише в грудні 2005 року ОСОБА_1 переніс інсульт та був визнаний інвалідом 1 групи.

Заслухавши пояснення сторін і їх представників, свідка та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з ІНФОРМАЦІЯ_1 року зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується копією його паспорта (т. 1 а.с. 4-5) та є інвалідом 1 групи з 01.09.2007 року, йому призначена пенсія довічно, що підтверджується копією посвідчення № НОМЕР_1 (т. 1 а.с.7).

Син позивача - ОСОБА_4 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією його паспорта (т. 1 а.с. 8-9).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , є інвалідами ІІІ групи, що підтверджується копіями паспортів та довідками до акту огляду МСЕК (т. 1 а.с. 43-45, 57).

На а.с. 11-15 т. 1 міститься технічний паспорт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом було оглянуто матеріали інвентаризаційної справи №1904 на 194-х аркушах на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 30.01.1997 року, співвласниками квартири АДРЕСА_1 по 1 / 3 частці кожний, були ОСОБА_5 (дружина позивача), ОСОБА_4 (син позивача), ОСОБА_8 (син позивача).

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 , спадщину на належну їй 1/3 частку у вказаній квартирі успадкував ОСОБА_1 - позивач, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 29.09.2000 року, зареєстрованим в реєстрі за №І-2256 (спадкова справа №214/2000 р.).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер син позивача - ОСОБА_8 , спадщину на належну йому 1/3 частку у вказаній квартирі успадкував його брат ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 09.08.2001 року, зареєстрованим в реєстрі за №5-3308 (спадкова справа №200/2001 р.).

27.10.2004 року ОСОБА_4 продав ОСОБА_6 1/3 (ідеальну) частку квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого 27.10.2004 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павлюк І.І., зареєстрованим в реєстрі за №3443.

На підставі договору про порядок користування квартирою, що був укладений між ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , щодо квартири АДРЕСА_1 , який посвідчений 01.11.2004 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павлюк І.І. та зареєстрованим в реєстрі за №3515, у користування ОСОБА_4 перейшла частина квартири, що складається з кімнати 1-2, житловою площею 16,8 кв.м., прихожа 1-1, тамбур І; у користування ОСОБА_1 перейшла частина квартири, що складається з кімнат: 1-4, 32-8 , загальною житловою площею 11,8 кв.м. , кухня 1-3; у користування ОСОБА_6 . Перейшла частина квартири, що складається з тамбура ІІ, коридору 1-7, кімнат 1-6, 1-5, загальною житловою площею 20,3 кв.м.

31.05.2005 року позивач ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_2 , ОСОБА_3 купили в рівних частках кожна 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого 31.05.2005 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ткачук М.В., зареєстрованим в реєстрі за №2497.

На а.с. 199-200 т. 2 - заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_6 від 31.05.2005 року про відмову від права привілеєвої купівлі 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .

01.06.2005 року син позивача - ОСОБА_4 подарував своєму батькові ОСОБА_1 4/25 частин квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування, посвідченого 01.06.2005 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павлюк І.І., зареєстрованим в реєстрі за №1820.

Судом витребувано у приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Ткачук М.В., яка посвідчувала 31.05.2005 року оспорюваний договір купівлі-продажу, належним чином завірену копію договору купівлі-продажу від 31.05.20025 року та копії документів, які стали підставою для посвідчення вказаного договору (т. 2 а.с. 190-202).

Дослідивши вказані докази судом встановлено, що дійсно, 31.05.2005 року за реєстром №2497 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ткачук М.В. був посвідчений договір купівлі-продажу 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 . Для посвідчення вищезазначеного договору купівлі-продажу було надано всі необхідні документи, а також засвідчено підписи на заяві від співвласників 2/3 часток вищезазначеної квартири про відмову від переважного права купівлі, одним із співвласником якої був і син ОСОБА_1 - ОСОБА_4 .

Доводи відповідачів про продаж ними своїх часток в квартирі АДРЕСА_2 напередодні купівлі ними 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 , підтверджуються наявною в матеріалах справи копією договору купівлі-продажу, посвідченого 27.05.2005 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курбатовою С.П., зареєстрованого в реєстрі за №3153 (т. 1 а.с. 52-53).

22.12.2005 року позивач ОСОБА_1 переніс інсульт, лікувався з приводу ГПМК по геморрагічному типу в басейні лівої середньої мозкової артерії з утворенням внутрішньомозкової гематоми в лівій скроневопотиличній ділянці. Переніс операцію кістково-пластичну трепанацію черепа в лівій скроневопотиличній ділянці, видалення внутрішньомозкової інсультгематоми в лівій півкулі мозку (т. 1 а.с. 55).

За клопотанням позивача і його представника ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.04.2019 року по даній справі було призначено судово-психіатричну експертизу з метою визначення психічного стану ОСОБА_1 та здатності усвідомлювати ним значення своїх дій в момент укладення договору купівлі-продажу від 31.05.2005 року (т. 2 а.с. 95).

З висновку судово-психіатричного експерта №3-пл від 03.10.2019 року встановлено, що ОСОБА_1 , у зв`язку з даними анамнезу про його страждання протягом тривалого часу на загальний атеросклероз, гіпертонічну хворобу III стадії з гіпертонічними кризами, що ускладнилося розвитком дисциркуляторної енцефалопатії з кістозно-гліозними змінами мозку після перенесених гострих лакунарних порушень мозкового кровообігу, з розширенням базальної і ретроцеребелярної цистерн, судинні зміни білої речовини головного мозку на тлі чого у грудні 2005р. у нього виникло гостре порушення мозкового кровообігу по геморагічному типу в лівій півкулі головного мозку з утворенням інсультгематоми (МРТ головного мозку 22.12.2005р.), що потягнуло за собою оперативне втручання, а також виникнення на тлі вищеописаного органічного ураження головного мозку, починаючи з 2006р., генералізованих судомних нападів, що сприяло значним порушенням в таких сферах психічної діяльності, як мова, емоції, мислення, пам`ять, інтелект, критичні здібності, слугувало причиною для неодноразових госпіталізацій в психоневрологічну лікарню із встановленням йому з 2006р. І групи інвалідності довічно, а також виявленими при теперішньому психолого- психіатричному обстеженні утрудненим контактом через моторну і сенсорну афазію, його дезорієнтацією в місці перебування, часі, нестійкими емоціями, конкретністю мислення, значним зниженням пам`яті, інтелекту, об`єктивного визначення його психічного стану потребує тривалого обстеження та спостереження в умовах психіатричного стаціонару з наступним проведенням стаціонарної комплексної судово-психолого-психіатричної експертизи (т. 2 а.с. 138-144).

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач ОСОБА_1 посилався на ту обставину, що договір купівлі-продажу уклав під впливом помилки, оскільки вважав, що підписує договір довічного утримання та мав на меті отримати від відповідачів необхідну допомогу та догляд.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 657 ЦК України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ст. 659 ЦК України продавець зобов`язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо). У разі невиконання цієї вимоги покупець має право вимагати зниження ціни або розірвання договору купівлі-продажу, якщо він не знав і не міг знати про права третіх осіб на товар.

Згідно частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина першастатті 229 ЦК України).

У частині першій статті 229 ЦК України розкривається також зміст помилки, яка може призвести до недійсності правочину.

Помилка - це неправильне сприйняття особою фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, за відсутності якого можна було б вважати, що правочин не був би вчинений.

Так, помилка може виникнути внаслідок необачності або самовпевненості учасників правочину, невірного розуміння сторонами одна одної в ході переговорів, невірного тлумачення закону, дій третіх осіб, тощо.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин, вчинений під впливом помилки відповідно до статті 229 ЦК України, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилась сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка мала місце, а також, що вона має істотне значення. Не має правового значення помилка щодо одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення.

Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за договором купівлі-продажу та продовження позивачем проживати у житловому будинку після укладення договору відчуження.

У кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

Аналогічні висновки викладенні у постанові Верховного суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-372цс16, у постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 173/1468/16-ц та у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2019 року у справі № 265/7791/15-ц.

Відповідно до ч. 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Проте матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що при укладенні спірного договору купівлі-продажу від 31.05.2005 року позивач ОСОБА_1 припустився помилки при укладенні договору купівлі-продажу.

Крім того, в п. 13 договору зазначено, що сторони - продавець та покупці, однаково розуміючи значення і умови цього правочину та його правові наслідки, підтверджують дійсність намірів при його укладанні, а також те, що він не носить характеру фіктивного чи удаваного правочину і не є правочином зловмисним.

Також у даному договорі вказано, що підписання цього договору буде свідчити про те, що цей договір покупцями і продавцем прочитано особисто, зміст його сторонам зрозумілий і відповідає їх волі.

Відповідно до п. 12 договору, зміст ст. ст. 182, 210, 334, 383, 655-657, 659, 663 ЦК України, ст. ст. 60, 65 СК України та п. 13 Правил користування приміщеннями житлових будинків, прибудинковою територією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року за №572 та правові наслідки укриття дійсної продажної ціни відчужуваного майна, нотаріусом роз`яснено.

Враховуючи вище викладене, суд бере до уваги, що сторони підтвердили дійсність намірів при укладенні 31.05.2005 року договору купівлі-продажу частки квартири, укладення цього договору відповідало їхнім інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їхній внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які стосуються договору купівлі-продажу, а також, що нотаріусом роз`яснено наслідки укладення вказаного договору, зокрема, положення ст.ст. 182, 210, 334, 383, 655-657, 659, 663 ЦК України.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 , 1946 року народження, з 27.01.1995 року зареєстрований та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_3 , що належить йому на праві власності, за ним здійснює догляд відповідач ОСОБА_2 . Крім того, у позивача є повнолітній син ОСОБА_4 , 1971 року народження, який проживає окремо від батька в належній йому на праві власності частині квартири АДРЕСА_1 . У спірній квартирі проживають та зареєстровані з липня 2005 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що свідчить про фактичну передачу спірної квартири покупцям.

Також суд враховує, що позивач залишається в даний час власником 4/25 частин квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування, посвідченого 01.06.2005 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павлюк І.І., зареєстрованим в реєстрі за №1820.

Крім того, суд враховує, що оспорюваний договір купівлі-продажу був укладений між сторонами 31.05.2005 року, тобто до того, як позивач ОСОБА_1 тяжко захворів.

Враховуючи висновок судово-психіатричного експерта №3-пл від 03.10.2019 року щодо стану здоров`я позивача, в тому числі, психічного, погіршення якого відбулося в грудні 2005 року внаслідок перенесеного ним інсульту, суд вважає поважною причиною пропуску ОСОБА_1 строку на звернення до суду з даним позовом.

Разом з тим, суд важає, що позивач не довів суду належними доказами заявлені позовні вимоги, а тому позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Ткачук Марини Владиленівни про визнання договору купівлі-продажу недійсним слід залишити без задоволення.

На підставі ст. 141 ЦПК України понесені судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 182, 203, 210, 215, 229, 334, 383, 655-657, 659, 663 ЦК України, ст.ст. 2, 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Ткачук Марини Владиленівни про визнання договору купівлі-продажу недійсним - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами, третьою особою до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 20.07.2020 року.

Суддя: