Справа № 372/1453/20
Провадження № 2-1212/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2020 року м. Обухів

Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Висоцької Г. В.

при секретарі Ковшобі А.К.

за участю позивачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Обухова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

07.05.2020 року звернулась до Обухівського районного суду Київської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 кошти за договором позики у розмірі 105 000 грн. та сплачений судовий збір при зверненні до суду.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11 березня 2020 року відповідач отримала від позивача позику у розмірі 105 000 грн., що підтверджується розпискою, однак 13 березня згідно до розписки кошти не повернула, претензії та звернення ігнорує, тим саме порушує її права.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 01 червня 2020 року відкрито провадження по справі у спрощеному порядку та призначено відкрите судове засідання.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Надала пояснення, відповідно до яких вона працювала із ОСОБА_2 продавцями в магазині продуктів в с. Германівка, відповідачка протягом півроку з 2019 по 2020 роки, підробляли відомості в бухгалтерських документах в результаті чого утворилася заборгованість в розмірі 105 000 грн. Вона звернулася до ОСОБА_2 із претензіями, остання провину визнала і надала боргову розписку, пообіцявши взяти гроші в кредит та повернути до магазину, проте на наступний день відмовилася. Позивачка підтвердила, що безпосередньо грошові кошти в розмірі 105 000 грн. вона відповідачці не передавала, розписка була написана добровільно. В даний час позивачка повинна повертати вказані грошові кошти власникові магазину саме, в зв`язку з чим вважає це несправедливим.

Відповідачка ОСОБА_2 до судового засідання не з`явилася, про розгляд справи в суді була обізнана, про що свідчить поданий нею письмовий відзив на позов.

Судом встановлено, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість за договором позики в сумі 105 000 грн. згідно боргової розписки від 11.03.2020 року, копія додана до матеріалів справи та надано оригінал для огляду в судовому засіданні.

З копії розписки, яка міститься в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взяла у ОСОБА_1 , 1985 року народження, в борг 105 000 (сто п`ять тисяч) грн. та зобов`язується повернути грошові кошти до 13.03.2020.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правова позиція висловлена Верховним Судом України 18.01.2017 року у справі № 6-2789цс16, містить формулювання, відповідно до якого за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Ст. 1046 ЦК України визначено, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Таким чином, сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей або речей, не породжує у майбутньому позичальника обов`язок повернути обумовлену угодою суму грошей або кількість визначених родовими ознаками речей.

Ця особливість реальних договорів визначена в ч. 2 ст. 640 ЦК України, відповідно до змісту якої якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Позивачем не надано суду ніяких доказів підтвердження факту отримання грошей ОСОБА_2 в розмірі 105 000 грн. від ОСОБА_1 , враховуючи, що остання заперечує цей факт.

Більш того, і сама позивачка в судовому засіданні і свідок ОСОБА_3 , яка є директором СТ «Діана», в якому працювали сторони, підтвердили той факт, що боргова розписка була написана відповідачкою без безпосередньої передачі грошових коштів в розмірі 105 000 грн. Реальною підставою для написання цієї розписки була заборгованість, яка виникла в СТ « ОСОБА_4 » під час зміни ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , і яка на їхню думку, є результатом підроблення документів відповідачкою.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України - у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючись, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 82, 141, 263, 265, 355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Повний текст складений та підписаний: 17.07.2020 року.

Суддя: Г.В. Висоцька