ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 року Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк"

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

12 грудня 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного Договору № б/н від 23.06.2005 року банк надав ОСОБА_1 (далі - Відповідач) кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, відповідач порушила умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів, та відсотків, передбачених умовами кредитного договору, у зв`язку з чим, за договором станом на 31.10.2019 року виникла заборгованість на загальну суму 69 329 (шістдесят дев`ять тисяч триста двадцять дев`ять) грн. 03 коп., заборгованість за кредитом - 5 283 (п`ять тисяч двісті вісімдесят три) грн. 56 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 59 913 (п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот тринадцять) грн. 85 коп., заборгованість за пенею - 592 (п`ятсот дев`яносто дві) грн. 14 коп., а також, штрафи: 250 (двісті п`ятдесят) грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 3 289 (три тисячі двісті вісімдесят дев`ять) грн. 48 коп. - штраф (процентна складова). У зв`язку з чим, позивач змушений звернутися до суду та просити стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Договором № б/н від 23.06.2005 року у розмірі 69 329 (шістдесят дев`ять тисяч триста двадцять дев`ять) грн. 03 коп. та судовий збір у розмірі 1 921 грн. 00 коп.(а.с.1-4).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2020 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місце знаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, адреса листування: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.50, , р/р № НОМЕР_2 , МФО 305299) заборгованість за договором № б/н від 23.06.2005 року, у загальному розмірі 5 283 грн. 56 коп., що складається із заборгованість за тілом кредиту - 5 283 грн. 56 коп.

В задоволені решти позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом - 59 913 грн. 85 коп., заборгованості за пенею - 592 грн. 14 коп., а також, штрафи: 250 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 3 289 грн. 48 коп. - штраф (процентна складова) - відмовлено, також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.75-78).

В апеляційній скарзі апелянт посилаючись на порушення судом 1 інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та неустойкою (пеня, штраф) та ухвалити в цій частині нове рішення, яким вказані позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, в решті рішення суду 1 інстанції залиши без змін.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами та неустойкою (пеня, штраф), оскільки відсутність підпису відповідача в Умовах та правилах надання банківських послуг, при наявності його письмового свідчення про те, що він ознайомлений у письмовому вигляді та згодний з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, а також, що заява разом із Умовами та Тарифами складають договір про надання банківських послуг, не є підставою вважати, що Умови укладені поза межами кредитного договору та є недопустимими доказами. Отже, є доведеним факт укладання між позивачем та відповідачем договору, який складається не лише з заяви позичальника, а й також з Умов та правил надання банківських послуг та тарифів. Незастосування судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи призвели до ухвалення незаконного рішення. Оскільки кредитний договір укладений між сторонами є дійсним, він підлягає виконанню (а.с.81-84).

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду скасувати та у задоволенні позовних вимог відмовити, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що 23.06.2005 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір № б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 2 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків у розмірі 36 % річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом.

Зазначений кредитний договір між сторонами було укладено в спосіб подання письмової згоди Відповідача на надання відповідної платіжної картки та видачі Позивачем Відповідачу такої картки. Вказані дії сторін не суперечать загальним засадам цивільного законодавства щодо способу укладання договору, а відтак породжували відповідні договірні зобов`язання для сторін по справі.

Матеріалами справи підтверджено, що в межах дії означеного кредитного договору, позивачем було збільшено на платіжній картці кредитний ліміт до 5 283 грн. 56 коп.

Згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 року № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено назву найменування банку на Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк».

Позивач наголошує, що в порушення умов вказаного кредитного договору, відповідач допустив прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого за нею, ОСОБА_1 , станом на 31.10.2019 року за договором виникла заборгованість за кредитом у розмірі суму 69 329 грн. 03 коп., заборгованість за кредитом - 5 283 грн. 56 коп., заборгованість за відсотками за користування кредитом - 59 913 грн. 85 коп., заборгованість за пенею - 592 грн. 14 коп., а також, штрафи: 250 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина), 3 289 грн. 48 коп. - штраф (процентна складова).

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд 1 інстанції вважав встановленим факт укладення кредитного договору та отримання у кредит грошових коштів відповідачем, що підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначені у кредитному договорі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за процентами та неустойкою (пеня, штраф), суд 1 інстанції виходи з того, що оскільки сама анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка підписана відповідачем, таких умов не містить, а інших угод з цього приводу між сторонами, як зазначалось вище, укладено не було.

Однак із вказаними висновками суду повністю погодитись не можливо, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині першій статті 634 цього Кодексу передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновку щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 140131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Звертаючись із позовом до суду позивач зазначив, що саме 23.06.2005 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н у вигляді встановленого кредитного на платіжну картку у розмірі 6700,00 грн.

Також відповідачем було підписано Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", якою погоджено базову відсотковою ставкою 3,0% в місяць на залишок заборгованості та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості. Крім того, погоджено, що у разі порушення позичальником термінів платежів за будь-якими із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більш як на 120 днів, у зв`язку з чим банк змушений буде звернутися до суду, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250,00 грн. та 5 % від суми позову.

Однак, в матеріалах справи відсутня анкета - заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 23.06.2005 року, також відсутній Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", який підписаний 23.06.2005 року.

Натомість в матеріалах справи міститься анкета - заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 09.07.2008 року та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", який підписаний 09.07.2008 року (а.с.12-13).

На підтвердження своїх позовних вимог Банком було надано розрахунок заборгованості за договором № б/н станом на 31.10.2019 року, який розпочинається з 20.10.2005 року (а.с.5-11).

Також було надано витяг з рахунку щодо руху коштів по кредитному договору б/н, з якого також вбачається, що кредитною карткою почали користуватися 20.10.2005 року (а.с.42-59).

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що між сторонами дійсно був укладений кредитний договір від 23.06.2005 року, оскільки на підставі наданих позивачем доказів не можливо встановити зміст спірних правовідносин та період їх виникнення.

Згідно з п.2 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Крім того, ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки суд апеляційної інстанції відмовляє у задоволенні позовних вимог, судові витрати необхідно залишити за позивачем.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2020 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: