П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2020 року

м. Рівне

Справа № 564/1680/19

Провадження № 22-ц/4815/776/20

Головуючий в Костопільському районному суді

Рівненської області: суддя Олійник П.В.

Рішення суду першої інстанції (вступна і резолютивна частини)

проголошено 14.11.2019 у м. Костопіль Рівненської області

Повний текст рішення складено: 25.11.2019

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Бондаренко Н.В., Шимків С.С.

секретар судового засідання: Шептицька С.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: Малолюбашанська сільська рада Костопільського району Рівненської області;

представники учасників справи:

позивача - адвокат Остапенко Володимир Сергійович;

за участі: ОСОБА_2 , її представника та представника позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 14 листопада 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Малолюбашанської сільської ради Костопільського району Рівненської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до Малолюбашанської сільської ради Костопільського району Рівненської області про встановлення факту укладення 28 лютого 1974 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договору купівлі-продажу житлового будинку у с. Мирне Костопільського району Рівненської області та визнання за позивачем права власності на цей будинок в порядку спадкування за заповітом. Мотивуючи свої вимоги, вказувалося про укладення 28 лютого 1974 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 . У нотаріально посвідченому того ж числа виконавчим комітетом Мирненської сільської ради депутатів трудящих Костопільського району Рівненської області правочині помилково вказано ім`я покупця - замість " ОСОБА_6 " міститься " ОСОБА_7 ".

Крім цього, речове право, що виникло на підставі даного договору купівлі-продажу, не зареєстровано у відповідному державному реєстрі.

В подальшому, 25 липня 2001 року, ОСОБА_4 склала заповіт, яким заповіла житловий будинок на користь ОСОБА_1 Після смерті спадкодавця позивач звернулася до нотаріуса, однак 02 липня 2016 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутня державна реєстрація права власності та існує невідповідність імені ОСОБА_4 .

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 14 листопада 2019 року позов задоволено.

Встановлено факт укладення 28 лютого 1974 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будинку, посвідченого Мирненською сільською радою депутатів трудящих Костопільського району Рівненської області по реєстру №2, згідно з яким ОСОБА_4 купила будинок з надвірними будівлями в с. Мирне Костопільського району Рівненської області, який належав ОСОБА_3 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 як особа, яка не брала участі у справі, вважає, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про її права і обов`язки, покликаючись при цьому на неповноту з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права.

На її обґрунтування зазначалося про те, що її не було залучено до участі у справі, хоча вона є власником Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 . Тому вважає, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про її право власності на вказану частку у спірному нерухомому майні. Право на цю частку набула її мати - ОСОБА_9 через укладення 09 червня 1987 року договору купівлі-продажу з ОСОБА_10 . Після смерті матері належне їй майно відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР успадкувала заявник, оскільки проживала на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем та продовжувала мешкати і вести господарство в подальшому.

Щодо договору купівлі-продажу від 28 лютого 1974 року, за яким ОСОБА_4 придбала житловий будинок у с. Мирне Костопільського району Рівненської області, то вказувала про те, що покупцем було набуто право лише на 27 м2 спірного житлового будинку, що складало Ѕ частину, а не на увесь об`єкт права.

Тобто вважала, що оскаржуване рішення в частині встановлення факту укладення правочину щодо Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 та визнання за позивачем права власності на цю частку суперечить обставинам справи та вимогам закону. Тому просила його скасувати, задовольнивши позов щодо прав і обов`язків ОСОБА_1 на Ѕ частину спірного будинку.

У поданому відзиві представник позивача - адвокат Остапенко В.С., вважаючи рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. При цьому покликався на недодержання заявником правил ст. 356 ЦПК України щодо форми і змісту. На його думку, ОСОБА_11 не було надано об`єктивних і переконливих доказів на підтвердження своїх вимог, а тому її права не можна вважати порушеними.

Не погоджувався із доводами апеляційної скарги про належність ОСОБА_1 лише 27 м2 у житловому будинку АДРЕСА_1 , оскільки до складу спадщини увійшов весь будинок загальною площею 60, 3 м2, житловою - 23, 0 м2, допоміжною - 37, 3 м2.

Сам же договір купівлі-продажу від 09 червня 1987 року вважав фіктивним, адже неправильною є площа у 9 м2 та існування інших неточностей.

Окрім того, свідок ОСОБА_12 вказував про те, що спадкодавець ніколи не згадувала про те, що Ѕ частка житлового будинку належить іншій особі. Також представники відповідача жодного разу не зазначали про існування права власності ОСОБА_9 чи ОСОБА_2 на цю частку, як не повідомляла про своє право і сама заявник.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи і заперечення учасників справи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позову, адже ОСОБА_4 набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу з ОСОБА_3 .

Оскільки ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті спадкодавця, однак нотаріусом відмовлено у видачі відповідного свідоцтва через відсутність державної реєстрації права та існування факту помилкової вказівки імені ОСОБА_4 у договорі купівлі-продажу, тому судом встановлено факт укладення 28 лютого 1974 року правочину, згідно з яким покупець купила житловий будинок у с. Мирне Костопільського району Рівненської області у ОСОБА_3 , та визнано за позивачем право власності на цей об`єкт права в порядку спадкування.

Проте частково з такими висновками погодитися не можна.

Як з`ясовано судом, 28 лютого 1974 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого покупець набула право власності на житловий будинок в с. Мирне Костопільського району Рівненської області площею 27 м2. Даний договір посвідчено нотаріально секретарем виконкому Мирненської сільської ради депутатів трудящих і зареєстровано в книзі для запису нотаріальних дій під №2.

В подальшому, 25 липня 2001 року , ОСОБА_4 складено заповіт, за яким на випадок своєї смерті належний їй житловий будинок у с. Мирне Костопільського району Рівненської області заповіла на користь ОСОБА_1 Заповіт того ж числа посвідчений секретарем виконкому Мирненської сільської ради Костопільського району Рівненської області і зареєстрований в реєстрі за №156.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що учасниками справи та заявником не оспорюється і підтверджується відповідним свідоцтвом серії НОМЕР_1 , виданим 05 жовтня 2015 року виконкомом Мирненської сільської ради Костопільського району Рівненської області.

Приватний нотаріус Костопільського районного нотаріального округу своєю постановою від 02 липня 2016 року відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у спадковій справі №83/2015, оскільки у договорі купівлі-продажу житлового будинку, що укладений 28 лютого 1974 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відсутня державна реєстрація права власності; договір містить невідповідності імені спадкодавця - замість " ОСОБА_6 " зазначено " ОСОБА_7 "; відповідно до виписки з погосподарської книги № 6 , особовий рахунок №0586-1, від 23 листопада 2015 року №1540 за ОСОБА_4 рахується Ѕ частина житлового будинку АДРЕСА_1 .

Вважаючи, що в нотаріальному (безспірному) порядку захистити своє право на спадщину після смерті ОСОБА_4 не є можливим, ОСОБА_1 у липні 2019 року пред`явила позов до Малолюбашанської сільської ради Костопільського району Рівненської області, до складу якої входить населений пункт, де розташований спірний житловий будинок, з вимогами про встановлення факту укладення 28 лютого 1974 року між ОСОБА_3 та спадкодавцем договору купівлі-продажу і визнання за нею права власності на будинок АДРЕСА_1 як на об`єкт спадкування.

З вимогами позивача погодився і суд попередньої інстанції.

Між тим, право власності ОСОБА_4 набула лише на Ѕ частку житлового будинку АДРЕСА_1 , тобто в іншій частині її позов є необґрунтованим.

Так, з наданих заявником доказів убачається, що при укладенні 28 лютого 1974 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договору дружина продавця - ОСОБА_13 висловила свою згоду на оплатне відчуження лише Ѕ частки житлового будинку в с. Мирне Костопільського району Рівненської області, що збігається з площею будинку як об`єкта продажу - 27 м2.

29 червня 1987 року ОСОБА_10 було продано на користь матері заявника - ОСОБА_9 Ѕ частку житлового будинку жилою площею 9 м2 в с. Мирне Костопільського району Рівненської області, який розташований на присадибній земельній ділянці присадибних земель колгоспу імені ХХІІ з`їзду КПРС. Про цей факт між ними того ж числа укладено відповідний договір, який посвідчено нотаріально секретарем виконкому Мирненської сільської ради народних депутатів і зареєстровано в реєстрі за №13.

На а.с. 84 міститься копія свідоцтва про смерть (повторного) серії НОМЕР_3 , виданим виконавчим комітетом Мирненської сільської ради Костопільського району Рівненської області 07 червня 2016 року, яким стверджено про факт смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9

Довідками Мирненської сільської ради Костопільського району Рівненської області від 25.07.2016 №1192 і від 28.12.2016 №1741 засвідчено те, що ОСОБА_9 до дня смерті була зареєстрована і постійно проживала в Ѕ частині житлового будинку АДРЕСА_1 . На день її смерті в будинку була зареєстрована ОСОБА_14 , яка там і проживала. Щодо присадибної земельної ділянки площею 0, 06 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд в АДРЕСА_1 , то відповідно до записів Книги реєстрації землекористувань (запис №516) вона обліковується за ОСОБА_2 .

Змістом листа Малолюбашанської сільської ради Костопільського району Рівненської області від 06.05.2020 №454/02-11 підтверджено право власності заявника на Ѕ частку спірного житлового будинку, її право користування на 0, 06 га земельної ділянки та право користування ОСОБА_4 земельною ділянкою площею 0, 05 га за цією ж само адресою.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер: 79466945, від 02 лютого 2017 року видно, що власником Ѕ частки житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 60, 3 м2, жилою - 23 м2, є ОСОБА_2 . Як підставу виникнення права власності зазначено довідку №1742 від 28.12.2016, що видана виконавчим комітетом Мирненської сільської ради Костопільського району Рівненської області, та технічний паспорт (інв. спр. 437), що виданий 09.12.2016 Комунальним підприємством "Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації" Рівненської обласної ради.

Зазначені докази прийняті апеляційним судом в судовому засіданні і оцінені ним з урахуванням того, що ОСОБА_2 не брала участі у справі, а тому їх подати до місцевого суду не могла.

Згідно із ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Окрім того, районний суд залишив без уваги те, що позивачу було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину в т.ч. і з тих міркувань, що виписка з погосподарської книги №6, особовий рахунок №0586-1, від 23 листопада 2015 року за №1540, яка видана Мирненською сільською радою Костопільського району Рівненської області, вказує про належність ОСОБА_4 лише Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Тобто в будь-якому випадку спадкоємець не може успадкувати більший обсяг цивільних прав і обов`язків, ніж ті, які належали спадкодавцю та існували на момент відкриття спадщини.

Приходячи до висновку про скасування оскаржуваного рішення в частині, яка стосується прав і обов`язків щодо Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 , колегія суддів бере до уваги те, що суд першої інстанції вирішив питання про належність позивачу неоспореного титульного права ОСОБА_15 , яке зареєстроване 19 січня 2017 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, тобто яке існувало раніше за ухвалення судового рішення про визнання за ОСОБА_1 права власності на увесь житловий будинок. При цьому самого титульного власника до участі у справі залучено не було.

З висновків Верховного Суду, що висловлені ним у постановах від 21 вересня 2018 року у справі №909/68/18, від 18 грудня 2018 року у справі №911/1316/17 та від 30 липня 2019 року у справі №903/825/18, вбачається така правова позиція.

Згідно із ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких трьох критеріїв: 1.) вирішення судом питання про її право, 2.) інтерес, 3.) обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Разом з тим, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або в рішенні міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, але й їх процесуальні права, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Правила частини четвертої ст. 263 ЦПК України вказують про обов`язковість урахування судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин висновків щодо застосування відповідних норм права, що викладені в постановах Верховного Суду.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio - дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Підставою для задоволення апеляційної скарги і часткового скасування оскаржуваного рішення відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є прийняття судом першої інстанції судового рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

В силу положень ч.ч. 1-3, 12-13 ст. 141 ЦПК України понесений ОСОБА_16 і документально підтверджений судовий збір у розмірі 1 152, 60 гривень підлягає стягненню на її користь із позивача.

Керуючись ст. ст. 368, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 14 листопада 2019 року скасувати в частині встановлення факту укладення 28 лютого 1974 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будинку, посвідченого Мирненською сільською радою депутатів трудящих Костопільського району Рівненської області по реєстру №2, згідно з яким ОСОБА_4 купила Ѕ будинку з надвірними будівлями в с. Мирне Костопільського району Рівненської області, та визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В решті рішення суду першої інстанції (про встановлення факту укладення 28 лютого 1974 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договору купівлі-продажу будинку, посвідченого Мирненською сільською радою депутатів трудящих Костопільського району Рівненської області по реєстру №2, згідно з яким ОСОБА_4 купила Ѕ будинку з надвірними будівлями в с. Мирне Костопільського району Рівненської області, та визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 )залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 (місце реєстрації і проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_2 (місце реєстрації і проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП: НОМЕР_5 ) 1 152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) гривні 60 копійок судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 30.07.2020

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: Н.В.Бондаренко

С.С.Шимків