Справа № 587/1648/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року Сумський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді Черних О. М.,

за участю секретаря судового засідання Землюк А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Зарічного районного відділу ДВС м. Суми ГТУЮ в Сумській області (м. Суми, вул. Гамалія, 31А), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання права власності та зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 19.06.2001 року було укладено договір купівлі-продажу 68/100 частин житлового будинку з господарчими будівлями в АДРЕСА_3 . У серпні 2019 року ОСОБА_1 дізнався, що на вказане нерухоме майно 18.04.2006 року накладено арешт Сумською райдержнотконторою на підставі постанови АА №595670 від 11.04.2006 року ДВС у Зарічному районі м. Суми та відповідно до відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна власником зазначений ОСОБА_3 . Представником ОСОБА_1 - ОСОБА_4 начальнику Зарічного відділу ДВС міста Суми ГТУЮ в Сумській області Кубракову К.П. було подано заяву про скасування арешту на зазначений житловий будинок з господарчими будівлями, на яку надано відповідь, що на виконанні у Зарічному відділі ДВС не перебуває виконавче провадження щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_3 та зазначено, що строк зберігання завершених виконавчих проваджень становить 3 роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 рік. У зв`язку з тим, що наявність арешту, накладеного на майно позивача, порушує його право власності, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися ним на власний розсуд, представник позивача просить винести рішення, яким: визнати право власності ОСОБА_1 на 68/100 житлового будинку з господарчими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 та зняти арешт з вказаного будинку, який накладений на підставі постанови ДВС у Зарічному районі м. Сум АА №595670 від 11.04.2006 року та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис № 3115359 від 18.06.2006 року.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) в судове засідання не з`явився, від державного виконавця Малікова А.А. надійшов відзив по справі, в якому при прийнятті рішення поклався на розсуд суду та просив розгляд справи здійснювати без участі державного виконавця.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат Якименко О.І. в судовому засіданні проти позову заперечували в повному обсязі та підтримали обставини, вказані у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши думку сторін, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19.06.2001 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу 68/100 частин житлового будинку з господарчими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , посвідчений державним нотаріусом Сумської районної державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі №2-708 (а.с. 6).

18 квітня 2006 року за № 3115359 на підставі постанови Державної виконавчої служби у Зарічному районі м. Сум НОМЕР_1 від 11.04.2006 року Сумською районною державною нотаріальною конторою було накладено арешт на будинок за адресою: АДРЕСА_3 , власником якого є ОСОБА_3 , що підтверджується відомостями з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с. 9).

29 травня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 звернулася до начальника Зарічного відділу ДВС міста Суми ГТУЮ в Сумській області Кубракова К.П. з заявою про скасування арешту на житловий будинок з господарчими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 10).

Згідно відповіді начальника Зарічного відділу державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області Кубракова К.П. від 26.06.2019 року №41594 - на виконанні у Зарічному відділі ДВС м. Суми ГТУЮ в Сумській області не перебуває виконавче провадження щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_3 . Відповідно до п. 9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 рік. Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню. Відповідно до ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. Підстав для зняття арешту не має (а.с. 11).

Відповідно до листа №24/96448 від 04.12.2019 року на запит б/н від 21.11.2019 року представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 . Зарічний відділ державної виконавчої служби міста Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області повідомив, що на виконанні у відділі перебували виконавчі провадження щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_3 , які були завершені на підставі ч. 1 п. 4 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 (а.с. 57).

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до вимог ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно» визначено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом, в Україні формується та діє єдиний Державний реєстр прав, який базується на державному обліку земельних ділянок усіх форм власності та розташованого на них іншого нерухомого майна, реєстрації речових прав на об`єкти нерухомого майна, їх обмежень та правочинів щодо нерухомого майна, державна реєстрація прав базується на кадастровому номері, присвоєному у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:

1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення;

2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності, що набуте до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) на нерухоме майно виникає в порядку, який існував на час його набуття, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права.

Згідно узагальнення ВССУ «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» від 01.07.2015 року, у випадках, коли правовідносини між сторонами спору щодо захисту права власності на житловий будинок виникли до 01 січня 2004 року, до таких правовідносин необхідно застосовувати норми Цивільного кодексу УРСР 1963 року, Закону України від 07.02.1991р. N 697-XII «Про власність» (втратив чинність з 20.06.2007 на підставі Закону України від 27.04.2007р. N 997-V). Такий висновок міститься у п. 3 Узагальнення.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР (в редакції, яка діяла на момент укладення договору купівлі-продажу), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно п. 14 договору купівлі-продажу від 19.06.2001 року, право власності на 68/100 частин житлового будинку у покупця виникає з моменту нотаріального посвідчення цього договору. При цьому, нотаріусом, при посвідченні договору купівлі продажу 68/100 будинку за адресою: АДРЕСА_3 , оригінал якого було досліджено в судовому засіданні, було перевірено та встановлено відсутність будь-яких обтяжень щодо предмета договору (пункт 8 Договору купівлі-продажу будинку).

Таким чином, законодавство чинне станом на момент укладення договору купівлі-продажу 68/100 частин житлового будинку від 19.06.2001 року, не передбачало прив`язку моменту виникнення права власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу до моменту його державної реєстрації. Отже доводи відповідача ОСОБА_2 та її представника щодо необґрунтованості набуття позивачем права власності на 68/100 частин житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_3 , спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині визнання права власності ОСОБА_1 на 68/100 житлового будинку з господарчими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , підлягають задоволенню.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження» (від 21.04.1999 року) у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Згідно ч. 1 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» (у чинній на даний час редакції) у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Враховуючи наведене, вбачається, що арешт житлового будинку з господарчими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , мав бути знятий державним виконавцем одразу після закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 59 ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Таким чином судом встановлено відсутність правових підстав для арешту майна позивача ОСОБА_1 , а тому його право власності підлягає захисту шляхом зняття арешту з житлового будинку з господарчими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

А тому зважаючи на вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10-13, 81, 89, 263, 265, 315-319 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Зарічного районного відділу ДВС м. Суми ГТУЮ в Сумській області (м. Суми, вул. Гамалія, 31А), ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про визнання права власності та зняття арешту з майна - задовольнити.

Визнати право власності ОСОБА_1 на 68/100 житлового будинку з господарчими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

Зняти арешт з житлового будинку з господарчими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер обтяження НОМЕР_2 ), який накладений на підставі постанови Державної виконавчої служби у Зарічному районі м. Суми серії АА № 595670 від 11.04.2006 року та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис № 3115359 від 18 червня 2006 року про арешт нерухомого майна, накладеного на підставі постанови серії АА № 595670 від 11.04.2006 року.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Черних