Справа № 344/778/18
Провадження № 22-ц/4808/496/20
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Мелінишин Г.П., Томин О.О.,

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Івано-Франківського МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Івано-Франківського міського суду від 30 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, який перейменований в Івано-Франківський міський відділ Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про стягнення безпідставно стягнутих коштів та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У січні 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області про стягнення безпідставно стягнутих коштів та моральної шкоди. З урахуванням збільшених позовних вимог просив стягнути з відповідача безпідставно стягнуті кошти в сумі 37523,58 грн та 10 000,00 грн моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивував тим, що Долинським районним судом Івано-Франківської області постановлено ухвалу у справі № 344/1842/14-ц за його скаргою на рішення, дії, бездіяльність державного виконавця, якою визнано незаконною бездіяльність державного виконавця Івано-Франківського МВ ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції Кушнірчука В.В. щодо ненадсилання копії постанови про відкриття виконавчого провадження № 49482848 із виконання виконавчого листа Долинського районного суду, виданого 24.11.2015 року у справі № 343/ 1842/14-ц, на адресу боржника, неповідомлення останньому підрахунку розміру заборгованості зі сплати аліментів, що виникла на підставі вказаного виконавчого листа, нез`ясування після відкриття виконавчого провадження інформації щодо того, чи проводились з боржника на виконання рішення Долинського районного суду Івано-Франківської від 01.08.2014 року будь-які стягнення та неподання відповідних запитів, у якій саме сумі були проведені такі стягнення; визнано незаконним і безпідставним нарахування заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1 , що виникла на підставі виконавчого листа № 344/1842/14-ц, виданого 24.11.2015 р року, з 01.08. 2014 року; визнано незаконною постанову державного виконавця Івано-Франківського МВ ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції Кушнірчука Віталія Васильовича про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 від 21.12.2015 року в частині нарахування і стягнення із заробітної плати останнього заборгованості по сплаті аліментів, що виникла на підставі виконавчого листа № 344/1842/14-ц, виданого 24.11.2015 року, з 01.08.2014 року.

Позивач вказує, що внаслідок бездіяльності відповідача нарахування заборгованості по сплаті аліментів, що виникла на підставі виконавчого листа № 344/1842/14-ц від 24.11.2015 року, починаючи з 01.08.2014 року є безпідставною та такою, що суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та порушує права боржника. Рішенням Долинського районного суду від 21.12.2016 року ОСОБА_1 звільнено від сплати заборгованості за аліментами, що станом на 01.11.2016 року становила 6683,28 грн, яка виникла на підставі виконавчого листа № 343/1842/14-ц, виданого 24.11.2015 року.

Головний державний виконавець надіслав на адресу БМУ № 4 БМФ «Укргазпромбуд» ПАТ «Укртрансгаз» вимогу № В13/02-19/1095 від 10.02.2017 року про припинення стягнення заборгованості в розмірі 6683,28 грн із заробітної плати боржника ОСОБА_1 , натомість продовження стягнення аліментів у розмірі 1/3 частки зі всіх видів заробітку щомісячно. У період з грудня 2015 року по грудень 2016 року з нього незаконно стягували 20 % заробітної плати для погашення заборгованості, яка виникла в період від 01.08.2014 року по вересень 2015 року, що суттєво зменшувало розмір його щомісячних доходів. Також в період нарахування незаконних 20 % стягнення з усіх видів доходів позивача він хворів, потребував лікування та відповідно значних коштів, окрім сплати аліментів, здійснював фінансову допомогу родичу, що поставило його у скрутне матеріальне становище, яке понесло за собою значні страждання. Неможливість задовольнити свої повсякденні потреби, вимушена зміна способу життя викликала щоденні переживання, дратівливість та поганий сон, що негативно впливав на нервову систему.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 30 січня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Івано-Франківського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 37523,58 грн безпідставно стягнутих коштів та 2000 грн моральної шкоди, в решті вимог позову відмовлено, стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1409,60 грн.

Івано-Франківський МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції подало апеляційну скаргу, вважає, що рішення прийняте судом з порушенням норм матеріального права, суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факт неправомірних дій чи бездіяльності цього органу чи його посадових або службових осіб, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями чи бездіяльністю і заподіяною шкодою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає цивільну відповідальність за заподіяну шкоду.

Зі змісту позовної заяви не вбачається, в чому полягає моральна шкода, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір моральної шкоди.

Поза увагою суду залишилось те, що позивачем до позовної заяви не додано достатніх та допустимих доказів на підтвердження вимог щодо безпідставно стягнутих коштів та заподіяння моральної шкоди.

Незрозумілим є встановлення судом розміру надмірно стягнутих коштів та сама методика такого розрахунку.

На момент винесення рішення суду Івано-Франківський МВ ДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області виведено зі складу Головного територіального управління юстиції і введено його до складу Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Також посилання суду на Закон України «Про державну виконавчу службу» є некоректним, оскільки він втратив чинність на підставі Закону №1403-VІІІ від 02.06.2016 року.

Апелянт, посилаючись на те, що позивачем не доведено факт заподіяння моральних чи фізичних страждань та матеріальної шкоди спричиненої відповідачем у формі безпідставно стягнутих коштів, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Івано-Франківського МВ ДВС Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення безпідставно стягнутих коштів та моральної шкоди відмовити.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 подала відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що факт неправомірних дій державного виконавця встановлено ухвалою Долинського районного суду від 10.10.2017 року. Державним виконавцем було допущено ряд порушень при виконанні виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей, що встановлено судовим рішенням. Вважає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, просила змінити судове рішення, зазначивши відповідачем Івано-Франківський міський відділ виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Позовні вимоги Матіїва до Івано-Франківського МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції про стягнення безпідставно стягнених коштів в сумі 37523,58 грн та 2000 грн моральної шкоди задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній мотивів, просив рішення суду скасувати.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги заперечила.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судове рішення, згідно ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення вищезазначеним вимогам не відповідає.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного здійснення Івано-Франківським МВДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області своїх повноважень під час примусового виконання рішення суду, позивач втратив належні йому кошти у сумі 37 523,58 грн., які відповідно до положень ст. 1173 ЦК України, підлягають відшкодуванню, з урахуванням конкретних обставин справи, глибини та тяжкості моральних страждань позивача, внаслідок незаконних дій відповідача, суд першої інстанції вважав, що належною компенсацією моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, є сума 2000 грн.

З таким висновком суду колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.

Судом встановлено, що в провадженні Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області перебувало виконавче провадження № 49482848 по виконанню виконавчого листа, виданого Долинським районним судом Івано-Франківської області 24.11.2015 року у справі № 343/ 1842/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліментів у розмірі 1/3 частки зі всіх видів заробітку щомісячно на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції ВП № 49482848 від 21.12.2015 року постановлено звернути стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 та стягувати аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму дітей відповідного віку. Заборгованість по аліментах нараховувати з 01.08.2014 року до погашення заборгованості та стягувати в розмірі 50 % з усіх видів його доходів, після погашення заборгованості стягувати 1/3 частину всіх видів доходів ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 24).

Рішенням Долинського районного суду Iвано-Франкiвської областi від 21 грудня 2016 року частково задоволено позов ОСОБА_8 , яким його звільнено від сплати заборгованості за аліментами, що станом на 01.11.2016 року становила 6683,28 грн, яка виникла на підставі виконавчого листа № 343/1842/14-ц від 24.11.2015 року (т. 1 а.с. 20-22).

Ухвалою Долинського районного суду Iвано-Франкiвської областi від 10 жовтня 2017 року частково задоволено скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: Івано-Франківський МВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області, стягувач: ОСОБА_9 , на рішення, дії, бездіяльність державного виконавця. Визнано незаконною бездіяльність державного виконавця Івано-Франківського МВ ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції Кушнірчука В.В. щодо ненадсилання копії постанови про відкриття виконавчого провадження № 49482848 із виконання виконавчого листа Долинського районного суду, виданого 24.11.2015 року у справі № 343/1842/14-ц, на адресу боржника ОСОБА_1 , неповідомлення останньому підрахунку розміру заборгованості зі сплати аліментів, що виникла на підставі вказаного виконавчого листа, нез`ясування після відкриття виконавчого провадження інформації щодо того чи проводились з боржника на виконання рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 01.08.2014 року будь-які стягнення та неподання відповідних запитів, у якій саме сумі були проведені такі стягнення. Визнано незаконним і безпідставним нарахування заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1 , що виникла на підставі виконавчого листа № 344/1842/14-ц, виданого 24.11.2015 року, з 01.08.014 року. Визнано незаконною постанову державного виконавця Івано-Франківського МВ ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції Кушнірчука В.В. про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 від 21.12.2015 року у частині нарахування і стягнення із заробітної плати останнього заборгованості по сплаті аліментів, що виникла на підставі виконавчого листа № 344/1842/14-ц, виданого 24.11.2015 року, з 01.08.2014 року (т. 1 а.с. 16-19).

З долученої позивачем копії довідки про доходи БМФ «Укргазпромбуд» від 30.06.2016 року № 840 вбачається, що за період з серпня 2014 року по вересень 2015 року ОСОБА_1 отримав заробітну плату (з урахуванням податків) у розмірі 87 069,35 грн. (т. 1 а.с. 25).

Відповідно до звіту здійснення відрахування та виплати по БМУ-4 БМФ «Укргазпромбуд» щодо ОСОБА_1 інформація про стягнення аліментів на користь ОСОБА_5 згідно виконавчого листа №343/1842/14-ц від 24.11.2015 року аліментів на утримання дітей з грудня 2015 року по грудень 2016 року сплачено аліменти у розмірі 30% у сумі 24553,86 грн, та на погашення заборгованості у розмірі 20% у сумі 16197,46 грн (т.1 а.с. 15).

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України №4053/5 «Про відділи державної виконавчої служби» від 17.12.2019 року міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Івано-Франківській області виведено зі складу головних територіальних управлінь юстиції та введено до складу Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) із збереженням статусу юридичної особи та перейменуванням (т. 1 а.с. 131).

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим, або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно з частинами першою, другою статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Заявляючи вимогу про відшкодування майнової шкоди, позивач посилався на те, що внаслідок незаконних дій відповідача, йому завдано майнову шкоду, оскільки з нього безпідставно стягнуті аліменти (заборгованість) в період з серпня 2014 року по вересень 2015 року в сумі 37523,58 грн, в обґрунтування своїх вимог посилався на рішення Долинського районного суду від 21 грудня 2016 року та ухвалу Долинського районного суду від 10 жовтня 2017 року.

Рішенням Долинського районного суду від 21 грудня 2016 року встановлено, що за час нарахування позивачу заборгованості за аліментами, а саме в період з 01.08.2014 року по вересень 2015 року він проживав зі своєю колишньою дружиною однією сім`єю, повністю матеріально утримував її та їхніх двох неповнолітніх дітей, тому суд звільнив ОСОБА_1 від сплати заборгованості за аліментами, яка виникла на підставі виконавчого листа № 343/1842/14-ц від 24.11.2015 року та станом на 01.11.2016 року становила 6683,28 грн., що відповідало інтересам сторін, було справедливим для них та забезпечило сплату щомісячних платежів.

Як убачається з ухвали Долинського районного суду від 10 жовтня 2017 року, позивач ОСОБА_1 , крім інших вимог позову, просив визнати незаконним і безпідставним нарахування заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1 , що виникла на підставі виконавчого листа № 344/1842/14-ц від 24.11.2015 року у період із 01.08.2014 року по вересень 2015 року; визнати незаконною постанову державного виконавця Івано-Франківського МВ ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції про звернення стягнення на заробітну плату ОСОБА_1 у частині нарахування і стягнення із його заробітної плати заборгованості по сплаті аліментів, що виникла на підставі виконавчого листа № 344/1842/14-ц від 24.11.2015 року у період із 01.08.2014 року по вересень 2015 року; зобов`язати державного виконавця, у провадженні якого перебуває дане виконавче провадження, здійснити перерахунок заборгованості по сплаті аліментів, що виникла на підставі виконавчого листа № 344/1842/14-ц від 24.11.2015 року, та надалі проводити стягнення аліментів із його заробітної плати із врахуванням надлишково стягнених сум на погашення безпідставно нарахованої заборгованості по сплаті аліментів, що виникла на підставі даного виконавчого листа у період із 01.08.2014 року по вересень 2015 року.

Ухвалою Долинського районного суду від 10 жовтня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Судом встановлено, що державний виконавець постановив нараховувати заборгованість з 01.08.2014 року, однак ним не було враховано, що за рішенням Долинського районного суду від 01 серпня 2014 року аліменти підлягають стягненню з 15.07.2014 року, а згідно постанови про закінчення виконавчого провадження від 29.10.2015 року ОСОБА_1 було сплачено аліменти в межах суми платежу за один місяць, тобто за місяць з 15.07.2014 року по 15.08.2014 року, тому розмір заборгованості не міг вираховуватись з 01.08.2014 року.

Таким чином, Долинський районний суд ухвалою від 10 жовтня 2017 року, відмовляючи у задоволенні вимог про проведення перерахунку заборгованості по сплаті аліментів та про проведення стягнення аліментів з врахуванням надлишково стягнених сум, встановив, що на час постановлення рішення була відсутня заборгованість зі сплати аліментів на підставі виконавчого листа № 343/1842/14-ц, виданого 24.11.2015 року, а рішенням Долинського районного суду від 21 грудня 2016 року ОСОБА_1 звільнено від сплати заборгованості за аліментами, що станом на 01.11.2016 року становила 6683,28 грн, яка виникла на підставі виконавчого листа № 343/1842/14-ц, виданого 24.11.2015 року. Головний державний виконавець надіслав на адресу БМУ №4 БМФ «Укргазпромбуд» ПАТ «Укртрансгаз» вимогу № В13/02-19/1095 від 10.02.2017 року, в якій просив припинити стягнення заборгованості в розмірі 6683,28 грн з заробітної плати боржника ОСОБА_1 , натомість продовжити стягнення аліментів у розмірі 1/3 частки зі всіх видів заробітку щомісячно.

Таким чином, ні рішенням Долинського районного суду від 21 грудня 2016 року, ні ухвалою Долинського районного суду від 10 жовтня 2017 року, не встановлено, що з позивача незаконно стягнуто заборгованість по аліментам, що становила 37523,58 грн.

Будь-яких інших доказів, які б свідчили про безпідставність стягнення заборгованості зі сплати аліментів за період з серпня 2014 по вересень 2015 року, яка виникла на підставі виконавчого листа № 343/1842/14-ц, виданого 24.11.2015 року, позивачем не надано.

Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до абзацу другого пункту 5 Постанови Пленуму Верховного суду «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність

причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач, пред`являючи позов про стягнення з відповідача моральної шкоди посилався на те, що протиправними діями державного виконавця йому завдано моральної шкоди, а саме він не міг задовольнити свої повсякденні потреби, мали місце вимушені зміни способу життя, що викликали щоденні переживання, дратівливість та поганий сон, що негативно впливали на його нервову систему.

Разом з тим, позивач на підтвердження обставин заподіяння моральної шкоди не представив суду будь-яких доказів, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Апеляційний суд дослідивши та надавши оцінку поданим сторонами доказам, врахувавши наведені вище норми права, дійшов висновку про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання моральної шкоди, понесених моральних страждань, не доведено наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням відповідача. При цьому сам по собі факт наявності судового рішення про визнання бездіяльності державного виконавця незаконною за умови недоведення вищенаведених обставин, не є достатньою підставою для відшкодування моральної шкоди.

За змістом статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зважаючи на вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що рішення місцевого суду постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його необхідно скасувати. Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Івано-Франківського МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 30 січня 2020 року скасувати та постановити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Івано-Франківського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, який перейменований в Івано-Франківський міський відділ Державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про стягнення безпідставно стягнутих коштів та моральної шкоди відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак у випадках передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 липня 2020 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: Г.П. Мелінишин

О.О. Томин