Справа № 489/5626/19
Провадження № 22ц/812/1307/20 Головуючий у 1-й інстанції Рум`янцева Н.О.
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 липня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

(надалі - АТ КБ «ПриватБанк»)

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 5 червня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Рум`янцевої Н.О. в місті Миколаєві о 9 годині 20 хвилин зі складанням його повного тексту, по справі

за позовом

АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 31 022 грн. 30 коп. заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що позичальник ОСОБА_1 в порушення умов укладеного з ним 3 вересня 2010 року договору кредитування з використанням кредитки «Універсальна» шляхом підписання анкети-заяви у встановлені строки не погашає суму основного кредиту, а тому банк має право вимагати повернення кредитних коштів з урахуванням штрафних санкцій.

Відзиву на позовну заяву відповідачем не надано.

Заочним рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 5 червня 2020 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково, ухвалено про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 2 636 грн. 86 коп. заборгованості за тілом кредиту та 163 грн. 28 коп. судового збору. В стягненні процентів, комісії та пені, штрафів - відмовлено.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з того, що підстави для нарахування процентів за користування кредитом, комісії, пені та штрафів - відсутні, так як такі умови кредитування сторонами не узгоджені та не доведені банком за допомогою первинних документів. За такого вважав, що позовні вимоги підлягають задоволенню лише в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що рішення суду прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів, та є таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати в частині незадоволених вимог щодо стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом та неустойки, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог в повному обсязі, в іншій частині залишити рішення без змін.

На думку представника позивача висновок суду про відсутність підстав для стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, пенею та штрафами, зроблений внаслідок невстановлення судом дійсних прав та обов`язків сторін, які обумовлені кредитним договором, ґрунтується на припущеннях, а також спростовується підписаною відповідачем довідкою про умови кредитування за договором від 3 вересня 2010 року, яка містить підпис відповідача та передбачає тарифи за кредитним договором узгоджені сторонами.

Зазначав, що додана до позовної заяви довідка, підписана особисто відповідачем у день отримання послуги з кредитування, а тому свідчить про ознайомлення відповідача з умовами кредитування і підтверджується випискою з карткового рахунку, з якого вбачається користування коштами та їх часткове погашення.

Вважав надані докази на підтвердження обґрунтування позовної заяви допустимими та належними.

Вказував, що за наведених обставин судом безпідставно відмовлено в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом, пенею та штрафами, оскільки правомірність їх нарахування повністю підтверджена наданими доказами та не суперечить нормам чинного законодавства.

Крім того, зазначав, що у разі відсутності, на думку суду першої інстанції, підстав для стягнення процентів та неустойки, суд мав самостійно застосувати положення статті 625 ЦК України та здійснити відповідні нарахування.

Відповідачем відзиву на апеляційну скаргу не надано.

Ухвалою колегії суддів Миколаївського апеляційного суду з розгляду цивільних справ від 16 липня 2020 року справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи у письмовому провадженні, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 3 вересня 2010 року ОСОБА_1 підписана анкета-заява про приєднання до надання ПАТ «ПриватБанк» банківських послуг з використанням кредитної картки «Універсальна» (а.с.8). Того ж дня відповідачем підписана довідка до договору SAMDN8110 щодо фінансових умов надання платіжної карки «Кредитка «Універсальна» 55 днів пільгового періоду та відкриття поновлювальної кредитної лінії, з отриманням для використання кредитного ліміту коштів та зі сплатою за їх користування сум в розмірі 2,5% на залишок заборгованості, двох видів пені, комісії за зняття готівки та власних коштів, а також штрафів за несвоєчасне виконання зобов`язання (а.с.9).

Відповідно до виписки з карткового рахунку слідує, що кредитні кошти позичальнику були надані у відповідності до встановленого банком розміру кредитного ліміту, який на протязі використання ОСОБА_1 банківської платіжної картки постійно змінювався. Спочатку кредитний ліміт коштів встановлено в розмірі 300,00 грн. та того ж дня зменшено до 0,00 грн.. В подальшому, 17 січня 2011 року кредитний ліміт збільшено до 2 300,00 грн., 24 лютого 2011 року - до 2 700,00 грн., а 1 листопада 2019 року зведено до 0,00 грн.(а.с.71). Кінцевий термін повернення банківських коштів визначено за строком дії платіжної картки, яка була надана позичальнику для користування кредитними коштами до травня 2014 року (а.с.72, 9, 16-40).

Відтак, договір, укладений між сторонами складається з анкети-заяви позичальника щодо приєднання, тарифів, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою, які узгоджені позичальником ОСОБА_1 шляхом підписання довідки про умови кредитування з використанням картки, яка є скороченим варіантом «Умов та Правил надання банківських послуг», в частині усіх суттєвих умов такого кредитування, а саме у розмірі процентів (2,5% щомісяця), неустойки (пеня та штрафи в сумі 500грн. плюс 5% від заборгованості) тощо (а.с.9).

Інших умов кредитування позичальником не узгоджувалося, та будь-яких заяв або довідок не підписувалося.

Відповідно до частини 1 і 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Отже, між сторонами існують зобов`язальні правовідносини, які виникли із кредитного договору приєднання, та регулюються главою 71 ЦК України та загальними нормами Цивільного кодексу щодо зобов`язань.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, і повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, то банк має обов`язок підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме такі умови, які ним надані, і не інші.

Відтак, положеннями статей 633, 634 ЦК України презюмується, що другий контрагент (споживач послуг банку) може приєднатися лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

За матеріалами справи слідує, що позичальник ОСОБА_1 ознайомився та узгодив саме ті умови та правила кредитування, до яких він приєднався шляхом підписання анкети-заяви та довідки про умови кредитування від 3 вересня 2010 року (а.с.8-9).

Тому до матеріалів справи банком надано витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 6 березня 2010 року №СП-2010-256 (а.с.16-40), який є належним доказом в тій частині, що узгоджена з позичальником, і може бути застосований до правовідносин, які склалися між сторонами.

В тому числі: нарахування банком за користування кредитом відсотків в розмірі, встановленому у довідці в 2,5% щомісяця у відповідності з тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів на рік - п. 2.1.1.12.6; зобов`язання позичальника при порушенні строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених процентів, а також відповідну пеню - п. 2.1.1.7.6.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції щодо відсутності доказів на погодження позичальника сплатити проценти у розмірі 2,5% на місяць за користування кредитними коштами, а також будь-якого виду неустойки не відповідає матеріалам справи. А тому рішення в цій частині ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Рішення в частині стягнення на користь банку з позичальника заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2 636 грн. 86 коп. не переглядається, оскільки жодною із сторін не оскаржується, хоча, як вбачається з розрахунку наданого банком та виписки з карткового рахунку, залишок заборгованості за тілом кредиту становить 1061 грн. 73 коп. за рахунок внесення відповідачем 800,00 грн. 26 січня 2016 року та 3 350,00 грн. 26 грудня 2016 року (а.с.5-7).

Не переглядається в апеляційному порядку рішення суду, через відсутність скарги банку, і в частині відмови у стягненні комісії, яка відповідно до довідки про умови кредитування передбачена лише за зняття готівки та власних коштів, а не за обслуговування рахунку.

Відтак, при перегляді судового рішення в частині стягнення процентів та неустойки, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Так, частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника разом з позикою і процентів від її суми, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до частини 1 статті 1056? ЦК України (в редакції, чинній на час укладення договору) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до Умов та правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку.

За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 18 червня 2014 року № 6-61цс14, від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, які згідно з частиною 4 статті 263 ЦПК України є обов`язковими для судів.

Строк дії картки закінчився у травні 2014 року (а.с.72).

За такого, позивачем неправомірно були нараховані складові заборгованості після закінчення строку дії платіжної картки в тому числі і за підвищеною процентною ставкою.

Так, станом на 30 вересня 2019 року банком розрахована заборгованість відповідача за кредитним договором, яка складає, крім тіла кредиту, 24 882 грн. 40 коп. заборгованості за процентами, 1 549 грн. 60 коп. - за пенею та комісією, та штрафів на суму 500 грн. і 1453 грн. 44 коп.

За такого, хоча суд першої інстанції і дійшов помилкових висновків щодо відсутності правових підстав для стягнення процентів за користування кредитом, не звернув уваги, що проценти, нараховані в розмірі станом на кінець строку дії платіжної картки, були погашені відповідачем за рахунок внесення 800,00 грн. 26 січня 2016 року та 3 350,00 грн. 26 грудня 2016 року (а.с.5-7)

Тому вимоги позивача щодо стягнення процентів за користування кредитом задоволенню не підлягають у зв`язку з їх добровільним погашенням боржником у частині правомірно нарахованої по строк дії платіжної картки, та безпідставним нарахування їх у подальшому.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставним одночасне нарахування та стягнення з відповідача пені в розмірі 1 549 грн. 60 коп. та 500 грн. 00 коп. - фіксованої частини штрафу і 1453 грн. 44 коп. - процентної складової штрафу.

Так, статтями 546, 549 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, іншими видами забезпечення.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами кредитування (а.с.16-40) передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час передбачена і сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за невиконання або неналежне виконання грошових зобов`язань по кредитному договору, процентів за користування кредитом, комісії за обслуговування.

Тому, враховуюче викладене, колегія суддів вважає, що пеня та штрафи нараховані банком за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань.

За такого, з позичальника за порушення строків виконання грошових зобов`язань може бути стягнутий тільки один вид неустойки.

Тому, враховуючи обставини справи, розмір заборгованості за тілом кредиту та процентів за користування кредитом, колегія суддів вважає за необхідне стягнути штраф з урахуванням усіх здійснених погашень в розмірі 500 грн. плюс 53 грн. 09 коп., а всього штрафів на загальну суму 553 грн. 09 коп., відмовивши у стягненні пені з метою запобігання подвійного притягнення відповідача до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, а саме порушення строків виконання грошових зобов`язань по сплаті кредиту та процентів.

Такі висновки колегії узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду України, що викладені ним у постанові від 21 жовтня 2015 року №6-2003цс15 і постанові від 11 жовтня 2017 року №6-1374цс17.

За таких обставин, заочне рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягнення штрафу ухвалено з порушенням норм матеріального права, та є таким, що не відповідає встановленим обставинам справи, а тому є усі підстави для його скасування у цій частині у відповідності до пп. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового про стягнення з позичальника на користь банку штрафу в розмірі 553 грн. 09 коп..

Одночасно рішення суду в частині підстав відмови у стягненні процентів та пені слід змінити з підстав, передбачених пп.3, 4, ч.1 ст. 376 ЦПК України, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Стосовно доводів апеляційної скарги про необхідність встановлення дійсного розміру заборгованості за процентами у відповідності до вимог статті 625 ЦК України у разі незгоди з розрахунком наданим банком до позовної заяви, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що такі вимоги позивачем при подачі позовну не заявлялися, а підстави відмови у задоволенні вимог про стягнення процентів за користування кредитом зазначені у цій постанові.

Відповідно до змісту статті 141 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог.

Тому, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» рішення суду в частині розподілу судових витрат слід змінити, та стягнути з відповідача на користь банку 166 грн. 57 коп. судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції, та 5 грн. 40 коп. за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 5 червня 2020 року в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення штрафів скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за штрафами на суму 553 грн. 09 коп..

Заочне рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 5 червня 2020 року в частині підстав відмови у стягненні процентів за користування кредитом та пенею змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 5 червня 2020 року в частині розподілу судових витрат змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 166 грн. 57 коп. судових витрат за розгляд справи у суді першої інстанції.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 5 грн. 40 коп. за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий О.О. Ямкова

Судді С.Ю. Колосовський

О.В. Локтіонова