ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/2474/19 Номер провадження 22-ц/814/1766/20Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю. А. Доповідач ап. інст. Пилипчук Л. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Абрамов П.С., Бондаревська С.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) у м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 червня 2020 року, постановлене суддею Іващенко Ю.А. (повний текст складено 16 червня 2020 року),

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

18.06.2019 АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 06.07.2011. Заявлені вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем кредитних зобов`язань у порядку та строки, визначені умовами кредитного договору. Просить стягнути із відповідача заборгованість станом на 03.06.2019 у розмірі 20 781,89 грн., яка складається із: 10 921,17 грн. заборгованість за тілом кредиту; 4 095,10 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3 643,82 грн. пеня за прострочене зобов`язання; 650,00 грн. пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн.; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 965,80 грн. штраф (процентна складова); судові витрати у розмірі 1 921,00 грн.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12.06.2020 у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Рішення міськрайонного суду вмотивовано тим, що при здійсненні платіжних операцій 07.10.2018 на загальну суму 12 000,00 грн. відповідач особисто не використовувала електронний платіжний засіб та звернулася до правоохоронних органів з приводу вчинення шахрайських дій з картковим рахунком. Доказів, що відповідач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті або незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ідентифікувати платіжні операції банком не надано, а відтак, позичальник не несе відповідальності за здійснену платіжну операцію за допомого платіжної картки № НОМЕР_1 .

Не погодившись із указаним судовим рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Вважає, що відповідач приховала від суду дійсні обставини справи. Зазначає, що 07.10.2018 кредитні кошти були зняті у магазині «Citrus» в м.Кривий Ріг за допомогою Masterpass, без фізичної присутності картки шляхом її додавання в електронний гаманець. При цьому, особа, яка розплачувалася за товар, знала ПІН-код картки, оскільки зняття коштів стало можливим шляхом його коректного введення.

Доводить, що, навіть якщо ОСОБА_1 особисто не знімала кредитні кошти, однак вона розголосила персональні дані картки, а саме: номер картки, строк її дії, CVV-код, та ПІН-код картки, що відповідно до п.9 розділу VІ Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання», не звільняє особу від відповідальності за здійснення платіжної операції. Така позиція узгоджується із практикою Верховного Суду, викладеною у постановах від 17.07.2019 №564/678/15-ц, від 14.08.2019 №317/2745/16-ц, від 18.09.2019 №564/2153/16-ц, від 09.10.2019 №545/3918/16-ц.

Із наведених підстав вважає, що зняття коштів стало можливим у зв`язку із розголошенням ОСОБА_1 персональних даних третім особам та, згідно п.6 розділу VІ указаного Положення, без повідомлення банку про блокування рахунку, а тому останній не повинен нести відповідальність за дану операцію.

Вважає, що наявність кримінального провадження не може бути підставою для звільнення позичальника від обов`язку належного виконання зобов`язання щодо повернення кредитних коштів.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження (ч.1 ст.368 ЦПК України) без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції установлено, що 06.07.2011 ОСОБА_1 звернулася до ПриватБанк із заявою б/н про надання кредиту. У заяві позичальник висловила згоду із тим, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг./а.с.10/ Відомостей щодо умов кредитування та встановленого ліміту така анкета-заява не містить.

До кредитного договору банк додав Витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/./10, 11-26/

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованість відповідача за договором №б/н від 06.07.2011 станом на 03.06.2019 становить 20 781,89 грн., та складається із: 10 921,17 грн. заборгованість за тілом кредиту; 4 095,10 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3 643,82 грн. пеня за прострочене зобов`язання; 650,00 грн. пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн.; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 965,80 грн. штраф (процентна складова)./а.с.6-9/

09.10.2018 ОСОБА_1 звернулася до Лубенської місцевої прокуратури із заявою про те, що протягом 07.10.2018 та 08.10.2018 з її банківських карток АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 та № НОМЕР_1 невідомою особою викрадені грошові кошти в сумі 5 000,00 грн. та 12 000,00 грн. відповідно, про що 09.10.2018 внесені відомості до ЄРДР (витяг з кримінального провадження №0000163)./а.с.59/

12.11.2018 ОСОБА_1 звернулася із заявою до АТ КБ «ПриватБанк», у якій з підстав відкриття кримінального провадження, надала прокуратурі дозвіл до інформації, пов`язаної з рухом належних їй банківських рахунків з 07 по 08.10.2018, а також просить доручити службі безпеки банку провести службове розслідування по факту шахрайства./а.с.101/

Згідно листа Лубенського ВП ГУНП в Полтавській області від 10.03.2020 за №2177/115/117-2020, в ході досудового розслідування кримінального провадження, яке внесено до ЄРДР №0000163 від 10.10.2018 за ч.1 ст.190 КК України встановлено факт зняття невідомою особою грошових коштів у сумі 5 000,00 грн. та 7 000,00 грн. з банківських карток АТ КБ «Приватбанк» належних ОСОБА_1 за № НОМЕР_3 та № НОМЕР_1 . Особи, котрі здійснювали зняття грошових коштів із указаних рахунків, не встановлені. Зняття грошових коштів здійснювалося шляхом втручання в систему банку. В ході досудового розслідування факт передачі ОСОБА_1 інформації щодо своїх карток, рахунків та інших персональних даних не встановлено./а.с.102/

Відповідно до виписки АТ КБ «ПриватБанк» №3КЕО7N9J2FVT2QQ8 від 09.10.2018 по картці/рахунку № НОМЕР_1 і додатковим рахункам договору, належних ОСОБА_1 , за період 01.10.2018-09.10.2018 здійснено витрати на суму 11 884,00 грн. шляхом телеком послуг «Citrus» Кривий Ріг./а.с.61/

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, міськрайонний суд виходив із того, що при здійсненні платіжних операцій 07.10.2018 на загальну суму 12 000,00 грн. відповідач ОСОБА_1 особисто не використовувала електронний засіб, повідомила банк про несанкціоноване списання грошових коштів з її рахунку та звернулася до правоохоронних органів з приводу вчинення шахрайських дій з картковим рахунком. Банком не доведено вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції не погоджується, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи та нормам процесуального і матеріального права, які підлягають застосуванню. При цьому апеляційний суд враховує наступне.

Відповідно до п.14.12 ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи.

Згідно п.14.16. ст.14 цього Закону, користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Відповідно до п.п.5, 6, 7, 8 розділу VI Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням» затвердженого Постановою НБУ «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» від 05.11.2014 №705, користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції які не виконувалися користувачем. Після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, користувачзобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором.

До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, емітент зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. У разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки Емітент негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Згідно із п.9 розділу VI указаного Положення, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача,крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

За змістом статті 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Цивільного процесуального кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України, обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на наведені норми матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає хибними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи висновки суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову з посиланням на недоведеність вчинення відповідачем дій чи бездіяльності, які б сприяли втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою.

Із матеріалів справи убачається та не заперечується сторонами, що 07.10.2018 в магазині «Citrus» у м.Кривий Ріг із банківської картки № НОМЕР_4 , належної ОСОБА_1 , за допомогою Masterpass, знято кредитні кошти на суму 11 884,00 грн.

Доказів, що саме третіми особами, а не позичальником, знято кредитні кошти, матеріали справи не містять, тоді як їх списання не потребувало фізичної присутності картки у магазині м.Кривий Ріг, відбувалося шляхом її додавання в електронний гаманець із коректним введенням ПІН-кода картки. При цьому, апеляційний суд враховує, що саме на відповідача покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком у результаті використання клієнтом паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення.

Діючи усупереч наведеним положенням матеріального права та існуючим договірним зобов`язанням, відповідач не повідомила негайно банк про несанкціоновані транзакції по її рахунку, а до правоохоронних органів звернулася на третій день після виявлення зняття кредитних коштів, а тому банк не несе відповідальності за збитки від операцій, здійснених до цього повідомлення.

Наявність кримінального провадження по факту шахрайських дій невідомих осіб в силу презумпції невинуватості не може свідчити про вчинення злочину відносно ОСОБА_1 до ухвалення вироку, яким такі обставини будуть встановлені.

Апеляційний суд враховує, що з огляду на положення ст.1166 ЦК України, за наявності доведеного факту шахрайських дій з незаконного використання кредитних коштів, спричинена ОСОБА_1 шкода повинна відшкодовуватися винною особою, а не позивачем.

Таким чином, суд першої інстанції, внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наведених вище підстав, при цьому не дослідивши зміст кредитного зобов`язання та узгоджені сторонами умови кредитування, складові заявленої у позові до стягнення заборгованості станом на 03.06.2019 та не надавши обґрунтування відмови у позовних вимогах в повному обсязі.

Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Відповідно до положень статей 610, 611, 625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Із матеріалів справи убачається, що банк, обґрунтовуючи право вимоги стягнення заборгованості за неустойкою у вигляді пені та штрафів, посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку та Тарифів обслуговування кредитних карт Універсальна, як невід`ємних частин спірного договору.

Однак зазначені документи не підтверджують погодження між сторонами умов кредитування. Матеріали справи не містять доказів того, що саме ці Умови та правила розуміла відповідач, ознайомившись і погодившись із ними, підписуючи анкету-заяву від 06.07.2011, а також, що указані документи на момент отримання відповідачем банківської картки, містили умови щодо сплати неустойки (пені, штрафів) у зазначеному порядку і розмірі, а, отже, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17-ц, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

З огляду на викладені норми матеріального права та враховуючи позицію Великої Палати Верховного Суду викладену в постанові від 03.07.2019 по справі №342/180/17-ц, яка є обов`язковою для врахування, апеляційний суд не вбачає підстав для застосування до спірних правовідносин правил ч.1 ст.634 ЦК України. А тому з підстав недоведеності узгодження із позичальником умов кредитування в частині нарахування неустойки (пеня та штрафи) у задоволенні таких вимог слід відмовити.

Разом із цим АТ КБ «ПриватБанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом стягнення із боржника фактично отриманої суми кредитних коштів.

Згідно наданого банком розрахунку, початком строку утворення заборгованості за тілом кредиту є 07.10.2018 в розмірі 10 884,93 грн. та станом на 03.06.2019 склала 14 886,76 грн. /а.с.6-9/

Обставини зняття 07.10.2018 із банківської картки відповідача коштів за використанням Masterpass (без фізичної присутності картки шляхом додавання картки в електронний гаманець) та коректного введенняПІН-кодаїї картки; відсутність негайного нею повідомлення банку після виявлення списання коштів для заблокування картки вказують на те, що ОСОБА_1 не дотрималася вимог п.14.12 ст.14 закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та п.п.1,2,5 розділу VI Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використання» та повинна нести відповідальність за здійснення платіжних операцій.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» підлягає частковому задоволенню, а рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12.06.2020 скасуванню із постановленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, пропорційно до задоволених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» (71%), на користь останнього з ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати за подачу позову в розмірі 1 363,91 грн. (1 921,00 грн. х 71%) та 2 045,86 грн. за апеляційну скаргу (2 881,50 грн. х 71%)./а.с.1, 128/

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, п.п.3,4ч.1 ст.376, ст.ст.381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 червня 2020 року скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ,адреса: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_5 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (, рах. № НОМЕР_6 , МФО №305299) кредитну заборгованість в розмірі 14 886 (чотирнадцять тисяч вісімсот вісімдесят шість) грн. 76 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати в розмірі 3 409,77 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27.07.2020

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді П.С. Абрамов

С.М. Бондаревська