БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 2/356/228/20
Справа № 355/829/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2020 року Суддя Березанського міського суду Київської області Лялик Р. М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Перший Український міжнародний банк", третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдіна Ірина Георгіївна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

До Баришівського районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Перший Український міжнародний банк", третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдіна Ірина Георгіївна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

На підставі розпорядження голови Баришівського районного суду Київської області Лисюка Д.О. справу передано на розгляд до Березанського міського суду Київської області.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

За змістом ч. 1 ст. 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Згідно положень ч. 1 ст. 184 ЦПК України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність передачі вказаної цивільної справи на розгляд іншого суду на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України у зв`язку з її непідсудністю Березанському міському суду Київської області як місцевому суду першої інстанції.

Так, у відповідності до статті 125 Конституції України система судів загальної юрисдикції в Україні будується, зокрема, за принципом територіальності і визначається законом.

За змістом ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 4 ст. 10 ЦПК України, при розгляді справ суд застосовує Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За змістом вказаної норми, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у ч. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Європейський суд з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (п. 24 рішення від 20.07.2006 року; заяви № 29458/04 та № 29465/04) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях неодноразово наголошував, що, реалізуючи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Прецедентними в цьому відношенні є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001 року, в яких зазначено, що право на суд не є абсолютним; воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує врегулювання з боку держави.

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено право на повноважний суд, за змістом якої ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом.

Правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства (ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Так, правила підсудності справ у цивільному судочинстві можуть визначатися лише процесуальним законом. Питання про підсудність справ позовного провадження визначається главою 2 розділу І ЦПК України.

За загальним правилом, визначеним ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Разом з тим, статтею 28 ЦПК України визначено вичерпний перелік категорій справ, підсудність яких може визначатись додатково за спеціальними правилами, відтак, є альтернативною.

При цьому, як роз`яснено п. 37 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01.03.2013 року, право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що ним обрано альтернативну підсудність.

Як вбачається з матеріалів позовної заяви, місцем проживання боржника є: АДРЕСА_1 , в той час як виконавчий напис нотаріуса виконується приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Моїсеєнко Діною Петрівною, що, згідно з відомостями Єдиного реєстру приватних виконавців, здійснює свою діяльність за адресою: 04074, м. Київ, вулиця Вишгородська, 20/1.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

За правилами, встановленими ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. В той же час, виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

За змістом положень ч.ч. 1-2 ст. 5 «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», приватний виконавець під час здійснення професійної діяльності є належним, керується принципом верховенства права та діє виключно відповідно до закону. Забороняється втручання державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, політичних партій, громадських об`єднань, інших осіб у діяльність приватного виконавця з примусового виконання рішень.

За правилами альтернативної підсудності, встановленими ч. 12 ст. 28 ЦПК України, позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчий напис нотаріуса як виконавчий документ в межах повноважень, визначених Законом України «Про виконавче провадження», фактично був прийнятий до виконання та виконується приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Моїсеєнко Діною Петрівною, за адресою: 04074, м. Київ, вулиця Вишгородська, 20/1. При цьому, відповідність вказаних дій вимогам чинного законодавства оспорено не було.

Таким чином, в даному випадку місце проживання боржника не є місцем виконання виконавчого напису нотаріуса.

Оскільки спір виник з приводу оскарження виконавчого напису нотаріуса, то, враховуючи норми ч. 12 ст. 28 ЦПК України, такий позов подається до суду за місцем виконання виконавчого напису нотаріуса, в даному випадку за місцем його виконання приватним виконавцем.

У відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення (ч. 3 ст. 31 ЦПК України).

Зважаючи на вказане, суддя вважає за необхідне передати цивільну справу № 355/829/20 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Перший Український міжнародний банк", третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдіна Ірина Георгіївна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, до належного суду за місцем виконання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса, а саме Оболонського районного суду м. Києва.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 4, 27-28, 31-32, 184 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Перший Український міжнародний банк", третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдіна Ірина Георгіївна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - передати на розгляд до Оболонського районного суду м. Києва.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Березанський міський суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її проголошення.

Суддя: Р. М. Лялик