Справа № 496/1395/17
Провадження № 2/496/168/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2020 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Пендюри Л.О.

за участю секретаря - Богдан Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що на підставі договору дарування №1-3518 від 18.06.2008 року він є власником вказаного будинку. У вказаному будинку зареєстрована відповідачка по справі, з якою він перебував у зареєстрованому шлюбі з 20.09.2007 року до 24.06.2014 року. Але з початку 2014 року вона у вказаному будинку не проживає, не несе ніяких обов`язків по його утриманню, зокрема не здійснює оплату за комунальні послуги. Зазначає, що своїм перебуванням по теперішній час на реєстраційному обліку за адресою належного йому нерухомого майна, відповідачка створює йому перешкоди в реалізації його прав та законних інтересів, як власника вказаного майна, у зв`язку з чим просить визнати її такою, що втратила право користування належним йому будинком.

Позивач до судового засідання не з`явився, а його представник подав до суду заяву, про розгляд справи у їх відсутність.

Відповідачка до судового засідання не з`явилася, а її представник подав до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутність.

Крім цього, представник відповідачки подав до суду письмові пояснення, в яких просив у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовити. При цьому посилається на те, що відповідачка ОСОБА_2 є власницею Ѕ частки у праві власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та Ѕ частки у праві власності на земельну ділянку, площею 0,10 га, кадастровий номер :04:001:0092, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Вказані об`єкти нерухомості були предметом спору між сторонами в суді. Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.10.2017 року скасовані рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30.10.2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 28.03.2017 року в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним договорів дарування і скасування державної реєстрації права власності, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 30.10.2015 року у тому числі визнано недійсними 2 договори дарування, згідно яких ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_2 прийняла в дар Ѕ частку у праві власності на вказані житловий будинок та земельну ділянку. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 28.03.2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Постановою ВС у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.11.2019 року скасовано рішення Біляївського районного суду Одеської області від 07.08.2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 27.03.2019 року, ОСОБА_1 в позові відмовлено. Отже, на даний час ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частках (по Ѕ кожний) є власниками вищевказаних будинку та земельної ділянки.

Приймаючи до уваги заяву представника позивача, письмові пояснення представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зі ст. 317 ЦК України вбачається, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а ч. 1 ст. 391 вказаного Кодексу передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В судовому засіданні встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 18.04.2017 року та постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.11.2019 року 18.06.2008 року ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_1 прийняв у дар житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , що складається з одного житлового будинку «А», житловою площею 74,40 кв.м, загальною площею 185,60 кв.м та надвірних споруд, розташованих на земельній ділянці площею 0,100 га, договір дарування посвідчений державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Кифоренко Р.Б. та зареєстрований в реєстрі за №1-3518.

04.09.2013 року ОСОБА_1 подарував ОСОБА_2 Ѕ частину вказаного житлового будинку та земельної ділянки, про що свідчать договори дарування, посвідчені приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Зезиком В.А., зареєстровані в реєстрі за №1180 та 1181 відповідно.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 30.10.2015 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочинів недійсними і застосування наслідків їх недійсності - задоволено. Крім іншого, визнано недійсними договори дарування, згідно яких ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_2 прийняла в дар Ѕ частку у праві власності на земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер :04:001:0092, та на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; скасовано державну реєстрацію, яка виникла з вказаних договорів дарування.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 28.03.2017 року вищевказане рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30.10.2015 року залишено без змін в частині визнання договорів дарування недійсними та скасування державної реєстрації.

Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.10.2017 року скасовані рішення Біляївського районного суду Одеської області від 30.10.2015 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 28.03.2017 року в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсним договорів дарування і скасування державної реєстрації права власності, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 07.08.2018 року, яке залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 27.03.2019 року, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів дарування і скасування державної реєстрації права власності - задоволено. Визнано недійсними договори дарування, згідно яких ОСОБА_1 подарував, а ОСОБА_2 прийняла в дар Ѕ частку у праві власності на земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер :04:001:0092, та на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; скасовано державну реєстрацію, яка виникла з вказаних договорів дарування.

Постановою ВС у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.11.2019 року скасовано рішення Біляївського районного суду Одеської області від 07.08.2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 27.03.2019 року. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів дарування і скасування державної реєстрації права власності - відмовлено.

Отже, на даний час ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у рівних частках (по Ѕ кожний) є власниками будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

З урахуванням викладеного суд вважає, що оскільки сторони є власниками спірного житлового будинку в рівних частинах, позбавлення відповідачки права користування вказаним будинком порушить її встановлені законом права щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 317, 319, 321, 328, 380, 391 ЦК України, ст. 41 Конституції України, ст. ст. 12, 13, 89, 259, 263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня отримання його повного тексту до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області.

Суддя Л.О. Пендюра