Справа № 215/3527/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області

у складі: головуючого, судді Квятковського Я.А.

за участю секретаря Пономаренко М.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, завданої смертю чоловіка внаслідок нещасного випадку на виробництві,-

ВСТАНОВИВ:

19.06.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ПрАТ «Північний ГЗК» про стягнення моральної шкоди, завданої смертю чоловіка внаслідок нещасного випадку на виробництві, якою просить стягнути моральну шкоду у розмірі 400 000 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

В обґрунтування вказує, що 23.12.1985 о 00-00 год. під час виконання трудових обов`язків ОСОБА_3 водія автомобіля 40 т. і більше по вивезенню гічничої маси з кар`єру автоколони №1 гірничотранспортного цеху Ганнівського рудоуправління, правонаступник ПрАТ «ПівнГЗК» стався нещасний випадок, внаслідок якого ОСОБА_3 отримання смертельну травму у вигляді механічної асфіксії від здавлювання органів грудної клітини і живота. Відповідно до матеріалів розслідування нещасного випадку, акту №66/Х11 від 28.12.1985 року причинами нещасного випадку на виробництві зокрема стали: відсутність спеціального посту доливу мастила для автомобілів БелАЗ при їх щоденному обслуговуванні; слабкий контроль з боку інженерно-технічних працівників Ганнівського рудоуправління за створенням безпечних умов праці і виконанням працівниками правил і норм охорони праці.

Смертю чоловіка позивачу завдано моральну шкоду, а саме втратила близьку людину, з якою мала намір прожити все життя. Звістка про загибель чоловіка призвела до того, що вона постійно перебуває у напруженому психічному стані, адже думки про смерть чоловіка не покидають її до теперішнього часу. Відчуття того, що вона ніколи не побачить свого чоловіка, постійно пригнічує її, що негативно позначається на її психічному стані. Після смерті чоловіка суттєво погіршився її матеріальний стан, оскільки на момент смерті вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 3- х років, заробіток загиблого чоловіка був основним джерелом доходу сім`ї, залишилась вона і їх донька. Позивач просить стягнути на її користь 400 000 грн. моральної шкоди у зв`язку з втратою рідної людини, опори та моральної підтримки.

Ухвалою суду від 01.07.2020 відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

14.07.2020 до суду надійшов відзив від представник відповідача ОСОБА_2 , в якому вона просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Події, які стали підставою звернення до суду позивача, мали місце у 1985 році, тоді як відшкодування було можливо лише з 1993 року. Відповідно до норм діючого тоді законодавства права родичів загилого на відшкодування шкоди також не було передбачено.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.

Сукупністю належних, допустимих і достовірних письмових доказів судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_3 працював водієм автомобіля по вивезенню гічничої маси з кар`єру автоколони №1 гірничотранспортного цеху Ганнівського рудоуправління ПГЗК, правонаступник якого є ПрАТ «ПівнГЗК», що також не заперечувалось представником відповідача.

Згідно акту №66/ХІІ від 23.12.1985 про нещасний випадок на виробництві , під час виконання трудових обовязків ОСОБА_3 отримав смертельну травму у вигляді механічної асфіксії від здавлювання органів грудної клітини і живота (а.с. 5-7).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, (а.с. 4).

Причинами нещасного випадку на виробництві зокрема стали: відсутність спеціального посту доливу мастила для автомобілів БелАЗ при їх щоденному обслуговуванні; обслуговування автомобілю з ввімкненим двигуном; низька трудова та виробнича дисципліна серед водіїв цеху; слабкий контроль з боку інженерно-технічних працівників Ганнівського рудоуправління за створенням безпечних умов праці і виконанням працівниками правил і норм охорони праці.

ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 28.11.1973 року (а.с. 8), від даного шлюбу у них народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 (а.с. 9).

Судом не було відхилено жодного доказу наданого позивачем.

Оцінка суду.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Так, згідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці.

Згідно зі ст.440 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, що діяв на час виникнення спірних правовідносин), шкода, заподіяна особі або майну громадянина, а також шкода, заподіяна організації, підлягає відшкодуванню особою, яка заподіяла шкоду, у повному обсязі, за винятком випадків, передбачених законодавством.Той, хто заподіяв шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду заподіяно не з його вини.

При цьому, відповідно до ст.441 ЦК УРСР 1963 року, організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівників під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 456 ЦК УРСР 1963 року в разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Також , особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, ст.23 ЦК України.

Необхідною умовою виникнення зобов`язання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим.

Отже, суд, доходить висновку про наявність причинно-наслідкового звязку між протиправними діям відповідача - порушенням вимог про безпеку праці у звязку з нещасним випадком на виробницті, та порушенням особистих немайнових прав позивача у звязку зі смертю її чоловіка.

Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, суд враховує роз`яснення в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної(немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних,душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відтак, суд, враховуючи конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у життєвих стосунках позивача, яка втратила турботу та підтримку чоловіка, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що сума компенсації спричиненої позивачеві моральної шкоди має бути стягнута в розмірі 150 000 грн.

Доводи представника відповідача, про те що на момент, коли стався нещасний випадок, чинне законодавство не передбачало відшкодування моральної шкоди, суд до уваги не бере, оскільки вони є неспроможними.

Також суд зазначає, що посилання представника відповідача на постанову КМУ від 23.06.1993 №472 є безпідставними, оскільки вона на час виникнення нещасного випадку ще не діяла.

Згідно із договором про надання правової допомоги від 15.06.2020, укладеного між адвокатом Радченко О.М. та ОСОБА_5 Н ОСОБА_6 адвокат зобов`язався надати правову допомоги. Відповідно до розрахунку витрати на правову допомогу складається з : попереднє опрацювання матеріалів, підготовка правової позиції, збір документів, підготовка позовної заяви, інших процесуальних документів, судове представництво (а.с.17).

У акті виконаних робіт від 17 червня 2020 року наведено конкретний перелік наданих клієнту послуг їх вартість, кількість витрачених годин (попереднє опрацювання матеріалів - 1 година 750 грн., підготовка правової позиції, збір документів, підготовка позовної заяви, інших процесуальних документів - 2 години 1500 грн., судове представництво 1 година 750 грн. (а.с. 18).

Згідно касового ордеру № 02/06/20 від 17.06.2020 року позивачем було сплачено 3000 грн. за договором про надання правничої допомоги (а.с. 19).

Отже, суд вважає, що позивачем доведено і документально підтверджено витрати на правничу допомогу, а також підтверджено розрахунок понесених ним витрат, що є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат на суму 2250 грн., оскільки розгляд справи було проведено у спрощеному порядку без виклику сторін, а тому судове представництво не здійснювалось .

Згідно положення, закріпленого в п.2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як видно з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно до ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволені частково, а частка задоволених вимог від первинно заявлених становить 37,5% відсотків, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає частковому стягненню з відповідача на користь держави пропорційно до задоволених вимог в сумі 1500 грн.

На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 440, 440-1, 441, 450, 456 ЦК РСР, ст. 153 КЗпП України, ст. ст. 4, 12, 23, 76, 141, 247, 258, 259, 263 265, 274, 275, 278, 279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 2250 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» судовий збір у розмірі 1500 грн. на користь держави.

В інший частині позову - відмовити.

Копію рішення направити сторонам.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суд подається протягом тридцяти днів з дня його складання до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу.

Повний текст рішення складено і підписано 23 липня 2020 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», , місцезнаходження за адресою: 50079, м. Кривий Ріг, Тернівський район.

СУДДЯ: