Справа № 344/1175/19
Провадження № 22-ц/4808/377/20
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів Девляшевського В.А., Фединяка В.Д.,

секретаря Маслей А.М.,

з участю сторін представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про визнання договору недійсним та відшкодування шкоди за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2019 року під головуванням судді Татарінової О.А. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

У січні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до Фізичної особи-підприємця (далі ФОП) ОСОБА_3 про визнання договору недійсним та відшкодування шкоди.

Позов мотивував тим, що 04.09.2018 між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір про надання інформаційно консультативних послуг із посередництва у працевлаштуванні за кордоном.

Відповідно до додаткової угоди до договору про надання посередницьких послуг посередник зобов`язувався надати йому послуги з посередництва у працевлаштуванні у Федеративній Республіці Німеччина, на підприємстві по сортуванню пластикових і скляних пляшок. Проте, відповідач не мав жодного укладеного контракту з роботодавцем, на підприємство якого позивач мав виїжджати на роботу.

Позивач зазначав, що відповідач підробила довідку, згідно з якою ОСОБА_1 є магістром Львівського національного медичного університету подавалась до Посольства Федеративної Республіки Німеччина в Україні та вважав, що саме наявність підроблених відповідачем документів у його пакеті і стали підставою для відмови йому у отриманні документів, що надають дозвіл на виїзд за кордон.

Позивач передав посереднику грошові кошти в розмірі 7 615 грн ще при першій зустрічі, хоча ліцензіат не має права отримувати від клієнтів плату за послуги з посередництва у працевлаштуванні за кордоном до підписання акта наданих послуг.

Згодом відповідач, розуміючи, що отримав від нього грошові кошти безпідставно та незаконно, повідомив його, що є можливість працевлаштуватись в Іспанії. Зі слів відповідача було зрозуміло, що робота буде легальною, при прибутті на територію Іспанії, йому вироблятиметься посвідка на проживання. Відчуваючи потребу у грошових коштах він погодився на таке працевлаштування. Однак, жодного трудового договору (контракту) з іспанським роботодавцем він не укладав.

Прибувши на територію Іспанії, позивач зрозумів, що посередник повідомив йому неправдиву інформацію про умови праці, робота виявилась нелегальною, оплата праці або не проводилась взагалі, або проводилась за заниженими цінами, постійно виникали проблеми з місцем проживання, обов`язок по організації якого був покладений на посередника. Він пропрацював на роботі по збору мандаринів, на сік і для продажу, у Іспанії близько місяця.

Укладений між ним та ФОП ОСОБА_3 . Договір про надання посередницьких послуг є недійсним, оскільки його зміст суперечить нормам чинного законодавства України та не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, оскільки відповідач на момент його укладення чітко знав, що не має жодного зовнішньоекономічного договору (контракту) укладеного з німецьким роботодавцем, у зв`язку з чим, не може надати йому посередницькі послуги по працевлаштуванню у Німеччині на підприємстві по переробці пляшок.

Внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_1 завдано реальних збитків у розмірі 1000 євро, що по курсу НБУ станом на 15.01.2019 року становить 32137,00 грн., 300 євро з яких було витрачено на оплату послуг за перевезення за напрямком Україна Іспанія та Іспанія Україна, 80 євро оплата за участь у програмі, 690 євро було витрачено ним для оплати проживання та закупівлю продуктів харчування. У зв`язку з незаконними діями відповідача йому було завдано моральної шкоди у розмірі 150 000 грн.

Просив визнати договір про надання інформаційно-консультативних послуг із посередництва у працевлаштуванні за кордоном від 04.09.2018, укладений між ним та ФОП ОСОБА_3 недійсним та стягнути з відповідача на його користь грошові кошти, одержані без достатньої правової підстави у розмірі 7 615 грн, реальні збитки в розмірі 32 137 грн та 150 000 грн моральної шкоди.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що рішення суду першої інстанції ухвалено необгрунтовано, рішення є незаконним та підлягає скасуванню.

Апеляційна скарга мотивована доводами, викладеними у позові ОСОБА_1 .

Крім того, апелянт зазначив, що договір про надання посередницьких послуг є недійсним, оскільки, відповідачем порушено ряд вимог законодавства, які регулюють вимоги щодо здійснення ліцензіатом ліцензійних умов.

Апелянт посилається на Постанову Міністерства соціальної політики України №1060 від 16 грудня 2015 року, згідно з якою виконання умов договору між ліцензіатом і клієнтом про надання послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном оформляється актом наданих послуг, який підписується обома сторонами після укладення клієнтом ліцензіата трудового договору (контракту) з іноземним роботодавцем. Ліцензіат не має права отримувати від клієнтів плату за послуги з посередництва у працевлаштуванні за кордоном до підписання акта наданих послуг.

Проте, всупереч викладеним нормам законодавства, відповідач не заключав контракту з роботодавцем у Німеччині, куди позивач повинен був виїхати на роботу.

Грошові кошти, які відповідач отримав від ОСОБА_1 у розмірі 7 615 грн набуті нею безпідставно, оскільки договір про надання посередницьких послуг, на виконання яких передано кошти є недійсним.

Крім того, реальні збитки позивача, спричинені протиправною поведінкою ОСОБА_3 становлять 1 000 Євро що за курсом Національного Банку України становить 32 127 грн, з яких : 300 Євро позивач витратив на оплату послуг перевезення та 690 Євро на оплату проживання, 80 Євро оплата за участь в програмі.

Протиправними діями відповідача позивачу заподіяно душевні страждання, які полягали у тому, що ФОП ОСОБА_3 подала неправдиві відомості про нього до Посольства Німеччини в Україні, у зв`язку із чим він отримав відмову у наданні дозволу на працевлаштування. За цих обставин, постраждала репутація позивача, що може вплинути на можливість отримання ним такого дозволу в майбутньому.

Моральну шкоду поряд із реальними збитками позивач оцінює в 150 000 грн.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що 04.09.2018 між Фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір про надання інформаційно консультаційних послуг із посередництва у працевлаштуванні за кордоном (а.с. 7).

Пунктом 1.1 вказаного договору передбачено, що працівник доручає, а посередник приймає на себе зобов`язання надати послуги з посередництва у працевлаштуванні на роботу за кордоном, зокрема послуги щодо пошуку роботи за кордоном.

Пунктом 2.1.2 передбачено, що посередник зобов`язується надавати інформаційно консультаційні послуги з питань реалізації праці за кордоном, та сприяти у пошуку потенційного роботодавця за кордоном.

За змістом пункту 4.1 цього ж Договору замовник здійснює оплату інформаційно консультаційних послуг, яка за проханням виконавця розбита на дві рівні суми, а саме в розмірі першої суми (аванс) 7615 грн., та другої суми після погодження працівника на виїзд на роботу. Кошти поверненню не підлягають.

ОСОБА_1 04.09.2018 під підпис ознайомлений з умовами праці та вимогами до працівника, робота в Іспанії, робота по збору мандаринів на сік і для продажу (а.с. 8).

Позивач 10.11.2018 під підпис ознайомлений з умовами праці та вимогами до працівника, робота в Німеччині, сортування пластикових і скляних пляшок (а.с. 9).

Згідно з копією акту про надання послуг до договору про надання інформаційно консультативних послуг із посередництва у працевлаштуванні за кордоном від 10.10.2018, який складений між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посередник на виконання умов викладених в договорі надав працівникові послуги із посередництва у працевлаштуванні за кордоном, а працівник отримав надані послуги. З підписанням даного акту працівник підтверджує, що посередник надав йому повний комплекс послуг із працевлаштування за кордоном. Умови працевлаштування погоджені працівником. Працівник та посередник підтверджують про відсутність претензій один до одного щодо послуг з посередництва у працевлаштуванні за кордоном (а.с. 39).

Суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, що підписавши вказаний акт, позивач ствердив про надання йому посередником (ФОП ОСОБА_3 ) повного комплексу послуг із працевлаштування за кордоном, що були передбачені договором, а тому грошові кошти в сумі 7 615 грн отримані відповідачем правомірно.

Стаття 203 ЦК України закріплює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Це зокрема: - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. За приписами ст. ст. 627, 628, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами; - oсоба, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; - правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Порушення вимог закону щодо укладення правочину в письмовій формі є підставою для визнання його недійсним лише в разі, коли це прямо передбачено законом, зокрема статтями 547, 719, 981, 1055, 1059, 1107, 1118 ЦК тощо; - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Сторони договору на добровільних засадах визначили усі його умови, які прописані чітко і зрозуміло. Позивача ніхто не спонукав до укладення договору. Підписуючи договір та додатки до нього позивач погодився з цими умовами.

Позивач був ініціатором укладення договору, в момент підписання він був ознайомлений з усіма умовами договору та міг обирати або не погоджуватись на певні умови, однак цього не зробив.

Положення договору не містять зобов`язань чи обіцянок ФОП ОСОБА_3 про те, що позивач отримає в будь-якому випадку роботу в Німеччині, на підприємстві, що займається сортуванням пластикових і скляних пляшок.

З даного договору слідує, що відповідач зобов`язувався надати інформаційно консультаційні послуги із посередництва у працевлаштуванні за кордоном, про що власне і був укладений договір між ОСОБА_1 та ФОМ ОСОБА_3 від 04.09.2018.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав вважати викладені у договорі умови недійсними, оскільки з цих умов зрозуміло та чітко викладено права та обов`язки сторін у справі.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору (стаття 902 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Встановивши, що між сторонами виникли правовідносини з надання послуг і позивач свої договірні зобов`язання виконав належним чином, про що свідчить акт прийому-передачі наданих послуг від 10 жовтня 2018 року, який підписаний позивачем та відповідачем, та позивач оплатив надані послуги у розмірі, встановленому договором, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Що стосується позовних вимог в частині відшкодування спричиненої моральної шкоди, то статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів,у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п.п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Враховуючи те, що між сторонами виникли договірні відносини, а позивачем не надано належних та допустимих доказів спричинення йому моральних страждань з боку відповідача, колегія суддів погоджується із висновком суду про відмову у задоволенні даної вимоги.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованості рішення суду і підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 грудня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 17 липня 2020 року.

Судді: І.В. Бойчук

В.А. Девляшевський

В.Д. Фединяк