Справа № 950/896/20
Номер провадження 2/950/357/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2020 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Чхайло О. В.,

за участю секретаря судового засідання Сивоконь А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лебедині цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 20.01.2020 року між ним та відповідачкою було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого він придбав житловий будинок разом із надвірними спорудами та земельними ділянками по АДРЕСА_1 . Посвідчити договір купівлі-продажу нотаріально сторони домовилися до 20.02.2020 року після отримання відповідачкою дублікату договору купівлі-продажу на житловий будинок з надвірними будівлями, оригінал якого нею був втрачений. Однак, цей договір до цього часу нотаріально неукладений та непосвідчений, оскільки відповідачка ухиляється від його подальшого нотаріального посвідчення, пояснюючи це відсутністю коштів та браком вільного часу. Тому позивач просив визнати за ним право власності на вищевказане нерухоме майно.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися. В наданих заявах просили справу розглянути без їх участі. При цьому позивач вказав, що свої вимоги підтримує в повному обсязі, відповідачка проти задоволення позову не заперечує.

Беручи до уваги, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 20.01.2020 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 за 40000 грн. садибу, розташовану по АДРЕСА_1 , яка складається з житлового будинку дерев`яного, 1953 року побудови, загальною площею 71,1 кв.м., житловою 39,6 кв.м. під літ. «А», гаража цегляного під літ. «Б», сараю цегляного під літ. «В», погріба цегляного під літ. «п/г», прибудови цегляної під літ. «а», огорожі дощатої під літ. «№1-2» та земельної ділянки площею 0,1120 га з яких: 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку; 0,0120 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована по АДРЕСА_1 , на підтвердження чого сторони склали договір (а.с. 8).

Таким чином, між сторонами фактично відбувся договір купівлі-продажу вищевказаного нерухомого майна.

Однак, даний договір нотаріально посвідчений не був, оскільки у відповідачкою втрачено оригінал договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями і ОСОБА_2 необхідно було отримати його дублікат.

Посвідчити договір купівлі-продажу сторони домовилися до 20.02.2020 року.

Однак, право власності позивача на придбане нерухоме майно до цього часу належним чином не оформлене, оскільки ОСОБА_2 ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, що змусило його звернутися до суду за захистом своїх прав.

У відповідності зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

У відповідності зі ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 р. N952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.

Частною 1. ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно.

Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

У відповідності зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки сторони договору купівлі-продажу домовилися щодо його усіх істотних умов, позивач зі свого боку виконав взяті на себе зобов`язання, сплативши вартість придбаного майна та прийняв його у своє володіння і обидві сторони вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків, що підтверджується зібраними доказами, суд приходить до висновку, що наявні всі підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на спірне майно.

Керуючись ст. ст. 2-5, 76-80, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 182, 220, 317, 328, 334, 392 ЦК України;

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на садибу, розташовану по АДРЕСА_1 , яка складається з житлового будинку дерев`яного, 1953 року побудови, загальною площею 71,1 кв.м., житловою 39,6 кв.м. під літ. «А», гаража цегляного під літ. «Б», сараю цегляного під літ. «В», погріба цегляного під літ. «п/г», прибудови цегляної під літ. «а», огорожі дощатої під літ. «№1-2» та земельної ділянки площею 0,1120 га з яких: 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку; 0,0120 га для ведення особистого селянського господарства.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Чхайло О. В.