Ухвала

24 липня 2020 року

м. Київ

справа № 345/5108/19

провадження № 61-21235св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,

розглянувши заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про зупинення дії постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю і поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 19 жовтня 2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Калуського міськрайонного суду від 18 лютого 2015 року. Питання поділу майна між сторонами при розірванні шлюбу не вирішувалося. Під час перебування у шлюбі сторонами спільно придбано нерухоме майно: нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 11 березня 2011 року, посвідченого нотаріусом Бабич В. Л. та підвал багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 21 липня 2015 року, посвідченого нотаріусом Курищук І. В. Реєстрація права власності здійснена на ОСОБА_1 . Посилаючись на, що зазначено майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності та підлягає поділу, виходячи з принципу рівності часток, як такі, що набуті сторонам за час шлюбу, просить визнати за нею право власності на 1/2 частину нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 та на 1/2 частину, що складає 36/1000 частки підвалу багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 ; іншу частину цього майна визнати право власності за відповідачем ОСОБА_1 .

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю і поділ майна подружжя.

Позовні вимоги з врахуванням збільшених позовних вимог мотивовані тим, що він 11 березня 2011 року набув у власність нежитлове приміщення в цілому, зазначене в плані літ. «А», перший поверх, загальною площею 20,2 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення та 21 липня 2015 року набув у власність нежитлові підвальні приміщення, що знаходяться в АДРЕСА_1 , а саме приміщення №ХХХІУ, площею 8,5 кв. м, приміщення № ХХХУ, площею 27,1 кв. м, загальною площею 35,6 кв. м, що складає 36/1000 ідеальних часток на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень. Дане майно він придбав за належні йому особисто кошти, які одержані в результаті господарської діяльності. Вказує, що майно, яке придбане фізичною особою-підприємцем за кошти, отримані від підприємницької діяльності, з метою використання в цій діяльності не є майном, придбаним в інтересах сім`ї, а тому таке майно варто розглядати як особисту приватну власність фізичної особи - підприємця відповідно до статті 57 СК України, а не як об`єкт спільної сумісної власності подружжя. 25 травня 2015 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу набула у власність кімнату АДРЕСА_2 , право власності на які зареєструвала на своє ім`я. Позивач і відповідач на момент придбання вказаного майна перебували у зареєстрованому шлюбі. Вказує, що ця кімната придбана в інтересах сім`ї, в тому числі і дитини, а тому підлягає поділу в рівних частках. Крім того, під час перебування у шлюбі він придбав ряд рухомого майна: кухонні меблі - 26 000,00 грн; шафа виставкова - 8 000,00 грн; витяжка PYRAMIDA - 6 000,00 грн; котел Western Pulsar D - 12 000,00 грн.; колекція спиртних напоїв - 20 000,00 грн; кавомашина Saeco - 7 500,00 грн; пилосмок Xiaomi - 9 800,00 грн; пилосмок Zelmer - 5 500,00 грн; мікрохвильова піч LG - 4 000,00 грн; хлібопіч - 2 000,00 грн; мультиварка Philips- 2 000,00 грн; набір посуду Wilmax - 10 000,00 грн; столові прибори Bergoff - 5 000,00 грн; телевізор Philips 40 - 5 000,00 грн; телевізор Samsung 50 - 25 000,00 грн; спальний набір Верона - 15 000,00 грн; варочна панель Gorenje - 3 000,00 грн; шафа духова Gorenje - 4 000,00 грн; морозильна камера Веко - 9 000,00 грн; холодильник LG - 13 000,00 грн; пральна машина Samsung - 6 000,00 грн.; персональний комп`ютер Siemens - 4 500,00 грн. Дане майно є неподільним, а тому в даному випадку одному з подружжя присуджується половина його вартості. Просив визнати за ним нежитлове приміщення в цілому, зазначене в плані літ. «А», перший поверх, загальною площею 20,2 кв. м, що знаходиться в АДРЕСА_1 загальною вартістю 58 334,00 грн, нежитлові підвальні приміщення, що знаходяться в АДРЕСА_1 , а саме приміщення № ХХХІУ, площею 8,5 кв. м, приміщення № ХХХУ, площею 27,1 кв. м, загальною площею 35,6 кв. м, що складає 36/1000 ідеальних часток загальною вартістю 81 204 грн, 1/2 частини кімнати АДРЕСА_2 , загальною вартістю 63 830,00 грн та стягнути з ОСОБА_3 на його користь компенсацію за рухоме майно в сумі 100 150,00 грн.

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 17 липня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя відмовлено. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю і поділ майна подружжя задоволено частково. Проведено поділ кімнати АДРЕСА_2 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , визнавши за кожним із них право власності на 1/2 частину кімнати АДРЕСА_2 . В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 відмовлено. Скасовано захід забезпечення позову, застосований ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 грудня 2018 року (справа № 345/5108/18, провадження № 2-з/345/45/2018), а саме скасовано арешт на 1/2 частину нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 на 1/2 частину 36/1000 частки підвалу багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 , право власності на які зареєстровано за ОСОБА_1

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Калуського міськрайонного суду від 17 липня 2019 року в частині відмови ОСОБА_3 у задоволенні позову про поділ майна подружжя та скасування заходів забезпечення позову скасовано. Ухвалено у цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 задоволено. Проведено поділ спільного майна подружжя, визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право власності кожного на 1/2 ідеальної частки нежитлового приміщення площею 20,2 кв. м вартістю 249 733,00 грн по АДРЕСА_1 та право власності кожного на 1/2 ідеальної частки нежитлового приміщення площею 35,6 кв. м вартістю 224 358,00 грн, що складає 36/1000 частини підвалу багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся у листопаді 2019 року засобами поштового зв`язку до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року.

Разом із касаційною скаргою представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано заяву про зупинення дії постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року.

Заява обґрунтована тим, що у спірному нежитловому приміщенні на підставі договору оренди здійснює господарську діяльність Товариство з обмеженою відповідальністю «ІТЛЮКС», засновником та керівником якої є ОСОБА_1 Підприємство забезпечує надання послуг з доступу до мережі Інтернет в більшій частині населення міста Калуш та Калуському районі та багатьом державним установам. У спірному нежитловому приміщенні розміщено відповідне обладнання. Зазначає, що існує ризик передачі ОСОБА_3 частини спірного приміщення в оренду третім особам, що у свою чергу призведе до зупинки господарської діяльності товариства і як наслідок понесення збитків третім особам, з якими укладено договори про надання послуг.

Ухвалою Верховного Суду від 21 січня 2020 року, після усунення заявником недоліків, відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції, надано сторонам строк для подання відзиву на касаційну скаргу. Цією ж ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про зупинення дії оскаржуваної постанови.

Відмовляючи в задоволенні заяви про зупинення дії оскаржуваної постанови, Верховний Суд зазначив, що заявником не наведено достатньо обґрунтованих підстав, за яких суд касаційної інстанції може зупинити дію оскаржуваного судового рішення.

У липні 2020 року на електронну адресу Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про зупинення дії постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року.

Заява обґрунтована тим, що 21 листопада 2019 року ОСОБА_3 зареєструвала своє право власності на спірне майно на підставі оскаржуваної постанови. Наразі у Калуському міськрайонному суді Івано-Франківської області перебуває справа № 345/626/20 за позовом ОСОБА_3 про поділ нерухомого майна в натурі, предметом розгляду якої є реальний розподіл нежитлових приміщень, які є предметом спору у справі № 345/5108/19, а тому існує об`єктивна необхідність у зупиненні дії оскаржуваного судового рішення. На підтвердження зазначеного надає відповідні докази.

Заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

Статтею 436 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Клопотання про зупинення виконання (дії) судового рішення має бути мотивованим, містити достатні та обґрунтовані підстави для зупинення виконання (дії) судового рішення, підтверджені певними доказами, зокрема, у разі відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду має бути надано копію такої постанови. Вирішуючи питання про зупинення виконання судового рішення або його дії, суд касаційної інстанції враховує існування об`єктивної необхідності у цьому, зокрема у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення дотримання балансу інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.

Наведені в заяві обставини щодо зупинення дії рішення не свідчать про наявність підстав для зупинення його дії, тому на підставі статті 436 ЦПК України, у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись статтею 436 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_2 в задоволенні клопотання про зупинення дії постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков О. В. Ступак Г. І. Усик