Провадження №2/523/1023/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2020 р. суддя Суворовського районного суду міста Одеси Сувертак І. В., розглянув позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна,-

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати статті 175 ЦПК України, а також вимогам статті 177 цього Кодексу.

В порушення норм ч.4 ст. 177 ЦПК України, позивачем не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі.

Документом про сплату судового збору є квитанція установи банку або відділення зв`язку, які прийняли платіж або платіжне доручення, підписане уповноваженою посадовою особою банку і скріплене печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення. Оригінал такої квитанції додається до всіх позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг, інших судових документів, що направляються до судової інстанції.

Згідно Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року №3674-VI, що набрав законної чинності з 01.11.2011 р. судовий збір сплачується за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством. Розмір ставки судового збору за подання заяви не майнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за подання позовної заяви майнового характеру для фізичних осіб 1 % ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за подання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем пред`явлена одна вимога майнового характеру про поділ спільного майна та позивач просить стягнути з відповідача грошову компенсацію вартості 1/2 частини транспортного засобу «Хюндай», номерний знак НОМЕР_1 , ціну позову зазначено у розмірі 43730 гривень. До сплати підлягає мінімальний судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. (за ставками 2019 року, оскільки позовна заява подана на адресу суду 27 грудня 2019 року).

Також до позовної заяви позивачем додано клопотання про витребування доказів, клопотання про виклик свідків та клопотання про призначення експертизи вартості спірного майна, за подання кожної підлягає до сплати судовий збір у розмірі 384 грн. 20 коп. (3 х 384 грн. 20 коп.). Тобто до сплати також підлягає судовий збір у розмірі 1152 грн. 60 коп.

Загалом до сплати підлягає судовий збір у розмірі 1921 грн. 00 коп. (1152 грн. 60 коп. + 768 грн. 40 коп.).

Окрім того, матеріали позовної заяви містять клопотання сторони позивача ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору.

Вивчивши зазначене клопотання, суд не знаходить підстав для його задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. Так, у рішенні Європейського суду з прав людини «Креуз проти Польщі» (CASE OF KREUZ v. POLAND) (Заява N 28249/95) від 19.06.2001 року, суд констатував, що він ніколи не виключав можливості того, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Проте у цьому ж рішенні суд також наголошує, що положення пункту 1 статті 6 про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Відповідно Суд постановляє, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції (п. 60).

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», подання заяви до суду має відбуватись із дотриманням певних умов. Якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обов`язковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення позовної заяви без руху, а у разі якщо документ, що підтверджує сплату судового збору не буде поданий у строк, встановлений судом визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві.

Дійсно, позивачем в підтвердження свого скрутного матеріального становища надані докази отримання невеликих прибутків за попередній календарний рік, однак необхідний до сплати судовий збір є невеликим, тому суд вважає посилання позивача на неможливість його сплати формальними та такими, що не заслуговують на увагу, тому у клопотанні про звільнення від сплати судового збору суд відмовляє.

Також дана позовна заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України.

Слід зазначити про те, що в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження повноважень представника, адвоката, який підписав подану позовну заяву, ОСОБА_3 .

Згідно ч. 3 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом.

Частиною 4 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

Відповідно до Положення про ордер на надання правової (правничої) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 № 41, ордер на надання правової допомоги - письмовий документ, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги у випадках і порядку, встановлених Законом України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» та іншими законами України.

В Україні встановлюється єдина, обов`язкова для всіх адвокатів, типова форма ордера, яку затверджує Рада адвокатів України.

Бланки ордерів, згідно затвердженої типової форми, генеруються у відповідному розділі «Особистого кабінету адвоката» на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України www.unba.org.ua слідуючи командам системи.

До матеріалів справи додано ордер серії ЗП №019847 відповідно до положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17.12.2012 № 36 (попередній бланк) котрий втратив чинність.

Окрім того, ордер не надає адвокату безумовного права підпису в інтересах та від імені позивача, оскільки ордер не вказує на обсяг повноважень, наданих адвокату та наявність обмежень.

Згідно частини 1 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 27 січня 2020 року позовна заява була залишена без руху, а позивачу наданий строк для усунення недоліків, який складає п`ять днів з дня отримання ухвали.

Ухвалу суду від 27.01.2020 року двічі направлялась на адресу позивача, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення 65 3 та 65 0.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Позивач має сприяти розгляду справи, оскільки він є найбільш зацікавленим в її розгляді.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Позивач відповідно до ухвали суду від 27 січня 2020 року до вказаного строку недоліки в позовній заяві не усунув, тривалий час долею справи не цікавиться, тому відповідно до ч.3 ст.185 ЦПК України позов вважається неподаним та повертається позивачу.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст. 185, 260 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна - вважати неподаною та повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд міста Одеси.

Суддя