ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/547/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №695/2798/18 Категорія: 304070000 Середа Л.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року м. Черкаси

Колегія суддів Черкаського апеляційного суду у складі суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

секретар Торопенко Н.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

особа, що подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и л а :

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що між позивачем та відповідачем було укладено договір на підтвердження якого ОСОБА_2 видав розписку від 27 лютого 2018 року.

Відповідно до договору в якості передоплати за виконання договірних зобов`язань ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 20000 доларів США у національній валюті України за курсом Національного банку України.

У випадку невиконання покладених на нього зобов`язань протягом 45 днів відповідач зобов`язувався повернути отримані грошові кошти.

Згідно з розпискою відповідач отримав грошові кошти для вирішення питань передачі юридичним особам: ТОВ «САН ПАУЕР ЗОЛОТОНОША-1», ТОВ «САН ПАУЕР ЗОЛОТОНОША-2», ТОВ «САН ПАУЕР ЗОЛОТОНОША-3», ТОВ «САН ПАУЕР ЗОЛОТОНОША-4» у користування 4 земельних ділянок, площею по 25 гектарів кожна за межами Золотоніської міської ради (за межами м. Золотоноша), що прилягають до південно-східної межі м. Золотоноша, для розміщення об`єктів альтернативної енергетики. Крім того, вказані кошти передавались для вирішення питань підписання договору про приєднання до електричних мереж між ПАТ «Черкасиобленерго» та вищевказаними юридичними особами на умовах, що відповідають необхідним параметрам заявленої потужності для будівництва об`єктів альтернативної енергетики.

26 липня 2018 року позивач направила вимогу до відповідача про повернення грошових коштів. Проте ОСОБА_2 зазначену вимогу не виконав, жодної відповіді не надав.

Просила суд, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 20000 доларів США.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24 грудня 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за довогором від 27 лютого 2018 року у розмірі 465103,10 грн., що еквівалентно 20000 доларів США. Вирішено питання судових витрат.

Рішення мотивоване тим, що між сторонами був укладений договір за яким відповідач взяв на себе певні зобов`язання, а також умовами договору були передбачені наслідки невиконання зобов`язання відповідачем. Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконав, на вимогу позивачки кошти не повернув.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, вважаючи, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та просив суд скасувати рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24 грудня 2019 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилається на те, що суд в своєму рішенні не повністю зазначив умови розписки, а саме грошові кошти в сумі 20000 доларів США передані для вирішення питань пов`язаних з передачею в користування чотирьох земельних ділянок для компаній ТОВ «САН ПАУЕР ЗОЛОТОНОША-1», ТОВ «САН ПАУЕР ЗОЛОТОНОША-2», ТОВ «САН ПАУЕР ЗОЛОТОНОША-3», ТОВ «САН ПАУЕР ЗОЛОТОНОША-4».

Суд не взяв до уваги при винесенні рішення, виконання робіт а саме розпорядження №291, №292, №293, №294 Черкаської обласної державної адміністрації про надання дозволів на розроблення проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки.

Судом при винесенні рішення не було застосовано статті 613 ЦК України, декредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.

Кредитор також вважається таким, що прострочив, у випадках, встановлених частиною четвертою статті 545 цього Кодексу.

Боржник не має права на відшкодування збитків, завданих простроченням кредитора, якщо кредитор доведе, що прострочення не є наслідком його вини або осіб, на яких за законом чи дорученням кредитора було покладено прийняття виконання.

Вважає, що оскільки позивач припинила своїми вказівками співпрацю призначеного директора на вище вказаних підприємствах, тим самим заблокувала виконання робіт по розписці. Зважаючи, що частково роботи були виконані, відповідач вважає, що не повинен повертати кошти.

24 березня 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 надіслав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначає, що між позивачем та відповідачем виникло зобов`язання на підставі укладеного в усній формі договору, що підтверджується розпискою від 27 лютого 2018 року, на ОСОБА_2 , як сторону договору було покладено обов`язок щодо вчинення ряду дій передбачених такою розпискою, а отже саме скаржник є відповідальним за виконання такого зобов`язання, що включає перекладення відповідальності на інших осіб.

Кошти передавалися скаржнику в якості плати для підготовки документів для отримання дозволу на розроблення проектів землеустрою земельних ділянок та витрати, пов`язані з укладенням договорів.

Скаржник не брав жодної участі у підготовці документів та не подавав до Черкаської обласної державної адміністрації заяви про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою.

Крім того, матеріалами справи не підтверджується навіть часткове виконання відповідачем визначених розпискою обов`язків.

Згідно з розпискою, у випадку не вирішення питань зазначених у розписці в термін 45 днів відповідач зобов`язується повернути отримані кошти не пізніше 16 квітня 2018 року.

Таким чином, сторонами було визначено кінцевий строк виконання зобов`язань.

До моменту винесення розпоряджень Черкаської обласної державної адміністрації від 05 травня 2018 року у позивача існувало право вимагати повернення грошових коштів, переданих відповідачеві за розпискою.

Вважає, що твердження скаржника зазначені в апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими.

Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи учасники справи в судове засідання не з`явились, що відповідно до статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

04 серпня 2020 року представник скаржника Зелений Ю.А. надіслав на адресу суду клопотання про перенесення судового засідання на інший день у зв`язку з продовженням карантину до 31 серпня 2020 року.

Судова колегія враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20 травня 2020 року "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" зі змінами та доповненнями, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 по 31 серпня 2020 на всій території України встановлено карантин.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04 травня 2020 №343 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України" внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року №392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією (у тому числі у м. Києві). Зокрема, дозволено: з 22 травня 2020 року регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні.

Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав.

В той же час судова колегія звертає увагу на те, що за положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 Цивільного процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

У своєму клопотанні адвокат Зелений Ю.В. не вказує, яким чином обмеження, встановлені у зв`язку з карантином, впливають на неможливість скаржника чи його представника прибути в судове засідання.

Враховуючи наведене та неодноразові відкладення судових засідань за клопотаннями Зеленого Ю.В. , з метою дотримання розумних строків розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_2 та його представника адвоката Зеленого Ю.В.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Судом встановлено, що відповідно до розписки від 27 лютого 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір, згідно з умовами якого ОСОБА_1 передала відповідачу грошові кошти у сумі 20000 доларів США у національній валюті України за курсом НБУ на термін 45 календарних днів.

Згідно з розпискою відповідач отримав вказані кошти для вирішення питань передачі юридичним особам: ТОВ «САН ПАУЕР ЗОЛОТОНОША-1», ТОВ «САН ПАУЕР ЗОЛОТОНОША-2», ТОВ «САН ПАУЕР ЗОЛОТОНОША-3», ТОВ «САН ПАУЕР ЗОЛОТОНОША-4» у користування 4 земельних ділянок.

У випадку не вирішення питань зазначених у розписці в термін 45 днів відповідач зобов`язується повернути отримані кошти не пізніше 16 квітня 2018 року.

Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (в тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до положень статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 545 ЦК України передбачає, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документу кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з статтями 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частина 1 статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною 1 статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, істотними є умови або предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до умов договору укладеного сторонами 27 лютого 2018 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 кошти в сумі 20 000 дол. США за курсом НБУ на термін 45 календарних днів для вирішення питань пов`язаних з передачею в користування чотирьох земельних ділянок для компаній ТОВ «САН ПАУЕР ЗОЛОТОНОША-1», ТОВ «САН ПАУЕР ЗОЛОТОНОША-2», ТОВ «САН ПАУЕР ЗОЛОТОНОША-3», ТОВ «САН ПАУЕР ЗОЛОТОНОША-4» в кількості 100 гектарів , по 25 гектарів на кожну компанію в Черкаській області в адміністративних межах Золотоніської міської ради ( за межами м. Золотоноша) для розміщення обб`єктів альтернативної енергетики, та підписання договору про приєднання до електричних мереж ПАТ «Черкасиобленерго» та компаніями ТОВ «САН ПАУЕР ЗОЛОТОНОША-1», ТОВ «САН ПАУЕР ЗОЛОТОНОША-2», ТОВ «САН ПАУЕР ЗОЛОТОНОША-3», ТОВ «САН ПАУЕР ЗОЛОТОНОША-4», що відповідають необхідним параметрам заявленої потужності для будівництва об`єктів альтернативної енергетики.

Умовами укладеного договору сторонами у разі порушення зобов`язання були передбачені правові наслідки, а саме у випадку не вирішення питань зазначених в договорі в термін 45 днів відповідач зобов`язаний повернути отримані кошти в сумі 2000 доларів США не пізніше 16 квітня.

Встановивши, що ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання за договором не виконав, отримані кошти у строки передбачені умовами договору не повернув, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з останнього на користь позивачки грошових коштів.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було помилково застосовано положення статтей 1046, 1047 ЦК України, які регулюють правовідносини, що виникають з договорів позики. Зміст розписки не свідчить про отримання коштів відповідачем у позику, а тому застосування вказаних норм закону до спірних правовідносин є безпідставним.

Разом з тим, помилкове посилання судом на положення статей 1046, 1047 ЦК України не змінює правильності ухваленого рішення по суті позовних вимог та стягнення боргу за укладеним між сторонами договором, оскільки вони доведені належними доказами.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що судом не було застосовано положення статті 613 ЦК України де кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що кредитор відмовилася прийняти запропоноване боржником належне виконання, не вчинила дії, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи дії які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку. А із змісту договору не вбачається які саме дії кредитор мала вчинити.

Також не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом твердження викладені в апеляційній скарзі про те, що зобов`язання було виконано частково, а тому відповідач не повинен повертати кошти, оскільки докази цього в матеріалах справи також відсутні, а порядок підтвердження виконання зобов`язання повністю або частково передбачений в статті 545 ЦК України.

Посилання в апеляційній скарзі на частину 4 статті 545 ЦК України колегія суддів вважає безпідставним, оскільки дана норма передбачає право боржника на затримку виконання зобов`язання за умови відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку, оскільки це суперечить позицій останнього щодо причини невиконання зобов`язання в якій не іде мова про затримку виконання зобов`язання боржником з причин викладених в частині 4 статті 545 ЦК України.

Щодо позиції викладеній в апеляційній скарзі про відсутність у боржника права на відшкодування збитків завданих простроченням кредитора, що врегульовано частиною 3 статті 613 ЦК України, то вона також не може бути прийнята до уваги оскільки саме ОСОБА_2 є боржником у даному зобов`язанні і питання про відшкодування збитків боржнику не є предметом розгляду у даній справі.

Інші доводи наведені в обгрунтування апеляційної скарги суттєвими не являються та не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - залишити без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 та пунктом 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України.

Судді