Справа № 226/3293/19

Справа 226/3293/19
Провадження 2/226/38/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2020 року Димитровський міський суд Донецької області у складі:

головуючої судді Клепка Л.І.

за участю секретаря Тіссен О.В.,

представника позивача Базелюк Т.Ю ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 В ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мирноград Донецької області справу за заявою Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» до ОСОБА_4 про стягнення боргу за теплову енергію та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про визнання договору недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» в особі Відокремленого структурного підрозділу «Виробнича одиниця обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» «Мирноградтепломережа» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію. В обгрунтування вимог зазначив, що відповідачка згідно особового рахунку № 15600, відкритого на її ім`я, є споживачем послуг з централізованого опалення, які надаються їй за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем обов`язку зі сплати одержаних та спожитих послуг у період з 01 вересня 2015 по 01 жовтня 2019, в тому числі і за договором про розстрочення заборгованості та своєчасну оплату поточних платежів за послуги теплопостачання №1219 від 02.12.2014 року, за нею утворилася заборгованість, яка становить 13898,57 грн. Посилаючись на Закон України «Про житлово-комунальні послуги», Закон України «Про теплопостачання», ст.625 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь вказану заборгованість, 3% річних в сумі 1199,18 грн., інфляційні втрати в розмірі 3544,52 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1921,00 грн.

18.11.2019 у справі відкрито спрощене позовне провадження.

Згідно відзиву відповідача, з позовними вимогами він не погоджується, вказує на відсутність у нього заборгованості за пред`явлений період та пропуск позивачем строку зверненняя до суду.

09.12.2019 відповідачем подано до суду зустрічний позов про визнання договору про розстрочення заборгованості та своєчасну сплату поточних платежів недійсним, і ухвалою суду від 15.01.2020 судовий розгляд продовжено за правилами загального позовного провадження.

В обгрунтування зустрічного позову позивач зазначає, що Договір про розстрочення заборгованості та своєчасну сплату поточних платежів за послуги з теплопостачання від 02.12.2014, укладений між ним та Обласним комунальним підприємством, є недійсним, так як він укладений внаслідок введення її в оману. Станом на час його укладання ні наймачем, ні власником квартири АДРЕСА_2 вона не була, а набула цю квартиру у власність за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу лише 08.01.2015року. До того ж, при укладанні договору реструктуризації відповідач діяв недобросовісно, не надавши будь-яких відомостей про те, за який період утворилася заборгованість, на кого був відкритий особовий рахунок, а період заборгованості, яка підлягала до сплати, визначив у договору з 2003року, що перебуває поза межами загального строку позовної давності, про що вона дізналася лише в серпні 2017, отримавши довідку про заборгованість по особовому рахунку. Вказуючи, що при укладанні договору відповідач ввів її, як споживача послуг, в оману та всупереч принципу добросовісності безпідставно поклав на неї обов`язок відшкодування «безнадійної» заборгованості, що суперечить як Закону України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію» та Закону України «Про захист прав споживачів», позивач просить суд визнати недійсним договіір №1219 від 02.12.2014 про розстрочення заборгованості та своєчасну сплату поточних платежів за послуги з теплопостачання, укладений між нею та Обласним комунальним підприємством «Донецьктеплокомуненерго».

Згідно відзиву відповідача за зустрічним позовом, вимоги позивача щодо визнання договору недійсним є безпідставними. Позивачка ОСОБА_4 сама звернулася до теплопостачальної організації для укладення договору про розстрочку заборгованості, за умовами якого вона протягом 36 місяців з 01.12.2014 по 01.12.2017 мала сплатити заборгованість в сумі 17227,39грн., яка утворилася з 01.08.2003 по 01.12.2014 та яка мала сплачуватися нею рівновеликими платежами в розмірі 478,54грн. щомісячно разом із поточними платежами. Проте свої зобов`язання ОСОБА_4 не виконала в повному обсязі, у зв`язку з чим за період з 01.09.2015 до 01.10.2019 за нею утворилася заборгованість в сумі 13898,57грн. На момент укладання договору розстрочки квартира позивачці дійсно не належала, а належала ОСОБА_5 , яка 09.12.2014 її приватизувала, а 08.01.2015 продала ОСОБА_4 , що вказує на те, що договір реструктуризації боргу позивачкою ОСОБА_4 було укладено усвідомлено і метою його укладання було подальше придбання вказаної квартири. Строки на звернення до суду теплопостачальною організацією не пропущені, оскільки 20.08.2018 теплопостачальна організація вже зверталася до суду з заявою про видачу судового наказу на суму заборгованості 13898,57грн. за період з 01.09.2015 до 01.08.2018, а також стягнення інфляційних втрат в сумі 2243,33грн., 3% річних в сумі 628,60грн. за період з 21.10.2015 по 20.07.2018, і 10.09.2018 такий наказ було видано, проте 27.09.2018 за заявою ОСОБА_4 наказ було скасовано, шо вказує на те, що строк перервався, а тому положення ст.257 ЦК України застосовані бути не можуть. З огляду на зазначене просив у задоволенні зустрічних вимог відмовити.

В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом вимоги підтримав, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві доводами, і просив їх задовольнити. Проти зустрічного позову заперечував, зазначаючи на тому, що при укладенні спірного договору було дотримано всіх істотних умов, ОСОБА_4 була ознайомлена як з походженням заборгованості, так і з періодом її виникнення, і добровільно, за своєю ініціативою взяла на себе обов`язок з погашення заборгованості, що виникла з 01.08.2003 по 01.12.2014. До укладання договору розстрочки заборгованості її ніхто не примушував, в оману не вводив, а договір купівлі-продажу, оформлений на її ім`я з попереднім власником квартири після укладання договору розстрочки, був направлений саме на придбання нею квартири, за якою з 2003року рахувалася заборгованість.

Представник відповідача за первісним позовом проти позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_4 заборгованості з теплової енергії заперечував. Зазначав, що договір реструктуризації боргу укладений з відповідачкою незаконно, з введенням її в оману, так як на час його укладання вона не була ні власником, ні наймачем квартири, тому цей договір, на його думку, має бути визнаний недійсним. До того ж вказував, що позивачем пропущені строки звернення до суду.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність.

Вислухавши позиції сторін та дослідивши надані суду докази, суд дійшов наступних висновків.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулюються Житловим кодексом УРСР, Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та «Правилами надання послуг центрального опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 року за №630.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно ст.ст.67,68 Житлового Кодексу України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами, і має вноситися споживачами послуг своєчасно.

Пунктом 5 частини третьої ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обов`язок споживача здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію визначено ст.19 Закону України «Про теплопостачання».

Згідно з п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ України 21 липня 2005 р. № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата вноситься не пізніше 20 числа місця, що настає за розрахунковим.

Відповідно до п.23 та п.30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених ПКМ України віл 21 липня 2005 року № 630 за несвоєчасну оплату послуг споживач сплачує пеню в установлених законом та договором розмірах. Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки, у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі, виконувати інші обов`язки відповідно до законодавства.

За умовами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Виходячи з положень ст.ст.524, 533-535, 625 Цивільного Кодексу, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до вказаної правової норми боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій ст.625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

Судом встановлено, що 02.12.2014 року на підставі заяви відповідачки ОСОБА_4 обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» в особі директора ВП «ВО ОКП ДТКЕ «Димитровтепломережа» уклало договір №1219 про розстрочення заборгованості та своєчасну плату поточних платежів за послуги з теплопостачання, за яким ОСОБА_4 , вказавши в заяві місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , взяла на себе обов`язок протягом 36 місяців в період з 01.12.2014 по 01.12.2017року сплатити заборгованість за послуги з теплопостачання в сумі 17227,39грн., яка утворилася за вказаною квартирою (а.с.13,125).

За умовами цього договору ОСОБА_4 мала щомісячно, не пізніше 20-го числа наступного місяця, перераховувати на поточний рахунок Підприємства заборгованість в розмірі 478,54грн. та щомісячні поточні платежі, нараховані в опалювальний сезон, за послуги з теплопостачання.

Відповідно до п.3.4 розділу 3 Договору особа, яка уклала договір розстрочення заборгованості, зобовязується забезпечити своєчасне погашення боргу за житлово-комунальні послуги згідно з умовами, визначеними Договором, та своєчасну сплату поточних платежів. В разі настання обставин, які впливають на виконання або зміну умов Договору, особа, яка уклала договір, має протягом календарного місяця в письмовому вигляді повідомляти Підприємство про їх настання (а.с.13, зв.). Відповідно до розділу 5 Договір набирає чинності з моменту укладення і діє до повного виконання громадянином своїх зобов`язань.

Підписи сторін в Договорі свідчить про погодження всіх його умов сторонами.

08 січня 2015року відповідачка ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 08.01.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Димитровського міського нотаріального округу Донецької області, стала власником квартири АДРЕСА_2 загальною площею 43,9 кв. м, яку вона придбала у продавця- ОСОБА_5 , якій ця квартира на час її відчуження належала на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого КП «Служба єдиного замовника» 09.12.2014року (а.с.14,15). Квартира знаходиться у багатоквартирному будинку, приєднаному до системи централізованого опалення, послуги з теплопостачання в яку надаються позивачем. За експертною оцінкою вартість квартири станом на час вчинення правочину становила 51976грн.

У зв`язку з цим позивачем у січні 2015року особовий рахунок №15600, який до того на підставі рішення виконавчого комітету Димитровської міської ради від 18.06.2014року про надання згоди на зміну договору найму квартири АДРЕСА_2 » було оформлено на ОСОБА_5 доньку померлого наймача ОСОБА_6 , було переоформлено на відповідачку ОСОБА_4 (а.с. ).

Згідно наданих позивачем розрахунків (а.с.10-11,105-107), не спростованих відповідачем та його представником, відповідачкою ОСОБА_4 заборгованість за договором реструктуризації від часу укладення договору №1219 від 02.12.2014 жодного разу не сплачувалася. З заявами про виникнення обставин, які перешкоджають виконанню договору, відповідачка до позивача не зверталася.

За розрахунками позивача, заборгованість з надання послуг теплопостачання за квартирою АДРЕСА_2 з 01.08.2003 до 01.12.2014року, з чим погодилася при укладанні договору розсрочення заборгованості відповідачка ОСОБА_4 , складає 17227,39грн.

Заборгованість по поточним платежам, яка утворилася за ОСОБА_4 в період з жовтня 2017 по травень 2018року, становить 977,99грн. (а.с.143).

10.09.2018року Димитровським міським судом за заявою ОКП «Донецьктеплокомуненерго» було винесено судовий наказ про стягнення з ОСОБА_4 на його користь заборгованості за період з 01.09.2015 по 01.08.2018року в сумі 13898,57грн., інфляційні збитки в сумі 2243,33грн. та 3%річних за період з 21.10.2015 по 20.07.2018 року в сумі 628,60грн.

27.09.2018року на підставі ухвали суду від 27.09.2018року судовий наказ за заявою ОСОБА_4 було скасовано та позивач 30.10.2019 року звернувся з вказаними вимогами до відповідачки до суду у позовному провадженні.

З врахуванням встановлених судом обставин, які підтверджують доводи позивача про неналежне виконання відповідачкою своїх зобов`язазань, вимоги позивача про стягнення з неї на його користь заборгованості за послуги теплопостачання є обгрунтованими та підлагають задоволенню в повному обсязі.

Отже, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за теплову енергію в сумі 13898,57 грн. за період з 01.09.2015 по 01.10.2019 року, а також 3 % річних, що складають 1199,18 грн., і інфляційні збитки за період з 21.10.2015 року по 20.10.2019 року в сумі 3544,52 грн.

Доводи відповідача про пропуск позивачем строків позовної давності суд вважає безпідставними, так як судовий захист права кредитора на стягнення грошових коштів може бути реалізовано як у позовному провадженні, так і шляхом видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, а подання кредитором заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності. Отже, строк позовної давності позивачем не пропущено, а закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, що прямо передбачено ч. 4 ст. 631 ЦК України, так як проте поняття "строк дії договору" та "строк виконання зобов`язання" не є тотожними.

Що стосується зустрічних позовних вимог про визнання договору реструктуризації недійсним, суд вважає, що вони задоволенню не підлягають, виходячи з такого.

Згідно ст.1 Закону України «Про реструктуризацію заборгованості із квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газ та електроенергію», який набрав чинності з 1 липня 2003 року, заборгованість з квартирної плати (плати за утримання житла) та плати за комунальні послуги (водо-, тепло-, газопостачання, послуги водовідведення, електроенергія, вивезення побутового сміття та рідких нечистот) (далі - житлово-комунальні послуги) наймачів жилих приміщень та власників жилих будинків або квартир (далі - громадяни), яка склалася на дату набрання чинності цим Законом перед надавачами житлово-комунальних послуг, реструктуризується на термін до 60 місяців залежно від суми боргу та рівня доходів громадян на дату реструктуризації.

Для реструктуризації заборгованості громадяни укладають з підприємствами - надавачами житлово-комунальних послуг договори про щомісячне рівномірне погашення реструктуризованої заборгованості та своєчасну сплату поточних платежів за житлово-комунальні послуги (далі - договір про реструктуризацію заборгованості).

Реструктуризація заборгованості може мати місце за умови досягнення згоди між сторонами щодо порядку здійснення реструктуризації шляхом підписання відповідної угоди або внесення змін до існуючого договору. Заборони щодо укладення договору реструктуризації заборгованості з іншою особою, крім власника або наймача житла, яка добровільно взяла на себе зобов`язання з погашення заборгованості, закон не містить.

Отже, укладення договору реструктуризації боргу може бути здійснено за взаємною згодою (домовленістю) сторін за умови досягнення між ними згоди щодо порядку здійснення реструктуризації шляхом підписання відповідної угоди.

Доказів того, що укладений договір не відповідав внутрішній волі

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст.11 Цивільного Кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.602 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України).

Статтею 627 Цивільного Кодексу визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Доказів порушення законних прав та інтересів ОСОБА_4 , як сторони договору, та того що при його укладенні її волевиявлення не було вільним і не відповідало її внутрішній волі, суду не представлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

За змістом зазначених норм розірвано може бути лише чинний (такий, що діє на час звернення до суду з позовом та прийняття відповідного судового рішення) договір. Відповідний висновок також міститься у постанові Верховного Суду від 07.08.2018 у справі № 910/7981/17.

Як встановлено судом, строк дії спірного договору №1219 від 02.12.2014року про розстрочення заборгованості закінчився 01.12.2017року.

Отже, вимоги щодо визнання його недійсним є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання судових витрат в порядку ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача судовий збір в розмірі 1921 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 141, 259, 265, 280-288, 352, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», (), місце розташування: м.Краматорськ, провулок Земляний, буд.2 до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), місце реєстрації: АДРЕСА_1 , про стягнення боргу за теплову енергію задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), місце реєстрації: АДРЕСА_1 , заборгованість за теплову енергію в сумі 13898 (тринадцять тисяч вісімсот дев`яносто вісім) грн. 57 коп. за період з 01.09.2015 року до 01.10.2019 року на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», місцезнаходження: Донецька область м.Краматорськ пров.Земляний, б.2, , перерахувавши на розрахунковий рахунок Структурного підрозділу «Єдинийрозрахунковий центр» ОКП «Донецьктеплокомуненерго» № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), банк АТ «Приватбанк», МФО 335548, код ЄДРПОУ «Єдиного розрахункового центру» 26221744, призначення платежу: за теплову енергію м.Мирноград.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), місце реєстрації: АДРЕСА_1 , інфляційні збитки в сумі 3544 (три тисячі п`ятсот сорок чотири) грн. 52 коп., 3% річних в сумі 1199 (одна тисяча сто дев`яносто дев`ять) грн. 18 коп. за період з 21.10.2015 року по 20.10.2019 року, та судовий збір в сумі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго», місцезнаходження: Донецька область м.Краматорськ пров.Земляний, б.2, код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 03337119, перерахувавши на рахунок № НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) у АТ КБ «Приватбанк», МФО 335496, отримувач: відокремлений підрозділ «Мирноградтепломережа» , призначення платежу: інфляційні та судові витрати.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» про визнання договору недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду через Димитровський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення і набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Вступна і резолютивна частини рішення проголошені 24 липня 2020 року. Повний текст судового рішення виготовлено 30.07.2020року.

Суддя Л.І.Клепка