Провадження №22-ц/812/1179/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року м. Миколаїв

Справа № 489/1282/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Шаманської Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Коломієць В.В.

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу

за позовом

Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

до

ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості

за апеляційною скаргою

Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва, ухвалене суддею Рум`янцевою Н.О. 21 травня 2020 року в приміщенні цього ж суду, повний текст рішення складено 21 травня 2020 року,

у с т а н о в и в:

У березні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування позову посилалось на те, що 5 серпня 2009 року між ними укладено договір б/н, відповідно до якого Банком надано відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту у розмірі 1500 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, у неї утворилась кредитна заборгованість, яка станом на 31 січня 2020 року складає 135943 грн. 91 коп., а саме: 3252 грн. 79 коп. тіло кредиту, 132691 грн. 12 коп. проценти за користування кредитом.

Посилаючись на викладене, АТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з відповідача зазначену заборгованість.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2020 року позов частково задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту в розмірі 3252 грн. 79 коп. В іншій частині позову відмовлено. Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, безпідставне неврахування судом власноручно підписаної відповідачем довідки про умови кредитування, у якій визначені умови щодо розміру та порядку нарахування процентів, просило його скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Отже справа розглядалась судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 5 серпня 2009 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку. У заяві зазначено, що ОСОБА_1 згодна з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомлена та зобов`язана виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті Приватбанку www.privatbank.ua.

До позовної заяви позивачем додано Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Згідно з доданим Банком до позову розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 31 січня 2020 року складає 135943 грн. 91 коп., а саме: 3252 грн. 79 коп. тіло кредиту, 132691 грн. 12 коп. проценти за користування кредитом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Колегія суддів не вбачає підстав для заперечення висновку суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача тіла кредиту, тому що він ґрунтується на правильно встановлених на підставі повно та всебічно досліджених доказах, в їх сукупності та взаємозв`язку, обставинах справи та відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17 (постанова від 03 липня 2019 року).

Проте, ухвалюючи рішення у справі суд не в повній мірі врахував того, що заява від 5 серпня 2009 року, яка підписана відповідачкою містить дані як про кредитний ліміт у розмірі 1500грн., так і про базову процентну ставку у розмірі 2,5% в місяць.

Крім того, в матеріалах справи міститься Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка також особисто підписана відповідачкою та не врахована судом.

Згідно Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», умовами кредитування відповідачки є: базова процентна ставка на місяць, яка нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році 2,5% та інше.

Такі обставини свідчать про прийняття позичальником запропонованих йому Банком умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору на узгоджених сторонами конкретних умовах кредитування.

З урахуванням викладеного, висновок суду, що позивачем не доведено та не підтверджено того, які саме умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і які саме тарифи і умови кредитування мала на увазі відповідачка, підписуючи заяву, та відповідно, які вона брала на себе зобов`язання зі сплати процентів за користування кредитними коштами не відповідає матеріалам справи.

Однак, повністю з розміром заборгованості, доданим до позовної заяви Банком, колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Узгоджений сторонами розмір процентів складає 2,5% щомісячно на залишок заборгованості (а.с. 11,12).

Як зазначено в розрахунку заборгованості, наданому до позову, Банк розрахував заборгованість, виходячи як з первісної погодженої сторонами процентної ставки (30% річних) до вересня 2014 року, так і підвищеної відсоткової ставки 34,8%, 43,2%.

Проте належних та допустимих доказів погодження підвищеної процентної ставки з позичальником позивачем суду надано не було, а тому у позивача були відсутні підстави для нарахування процентів за користування кредитними коштами за збільшеною процентною ставкою, починаючи з вересня 2014 року.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК, а права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року № 14-154цс18 та від 31 жовтня 2018 року № 14-318цс18.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 були надані наступні кредитні картки № НОМЕР_1 зі строком дії до грудня 2012 року, № 797771 до січня 2015 року та № 522803 зі строком дії до червня 2018 року (а.с. 81).

Отже, крім права на отримання суми кредиту (тіла), позивач набув право на отримання процентів в межах строку дії договору, укладеного між сторонами, який обмежується строком дії останньої картки відповідача - червень 2018 року.

Розмір процентів станом на 30 червня 2018 року (строк дії картки) складає 3506 грн. 19 коп.

Оскільки судом першої інстанції були неповно з`ясовані обставини справи, якими АТ КБ «Приватбанк» обґрунтовував свої вимоги, що призвело до помилкового висновку про відмову в задоволенні позову в частині стягнення процентів, то відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду слід змінити, збільшивши стягнення заборгованості з 3252 грн. 79 коп. до 6758 грн. 98 коп. , з яких 3252 грн. 79 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 3506 грн. 19 коп. - проценти.

Відповідно до ч.ч. 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, у зв`язку із частковим задоволенням позову та апеляційної скарги з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанціях пропорційно до задоволених вимог (4,97 %) в загальному розмірі 261грн. 17 коп. ((2102 грн. +3153 грн.) х 4,97%).

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 травня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості за кредитним договором від 5 серпня 2009 року змінити, збільшивши стягнення заборгованості з 3252 грн. 79 коп. до 6758 грн. 98 коп. , з яких 3252 грн. 79 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 3506 грн. 19 коп. - проценти.

Рішення в частині судових витрат змінити, стягнувши з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 261 грн. 17 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: О.О. Данилова

В.В. Коломієць

Повний текст постанови складено 24 липня 2020 року.