ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №522/21199/18

Апеляційне провадження №22-ц/813/2434/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів - Ващенко Л.Г.,Сєвєрової Є.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Головне Управління МВС України в Одеській област,і

розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 01 липня 2019 року, постановлене під головуванням судді Шенцевої О.П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного Управління МВС України в Одеській області (далі - ГУ МВС України в Одеській області), в якому просив стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми грошового забезпечення, яке було нараховане та виплачене за період служби в органах внутрішніх справ України з 01 січня 2008 року по 26 серпня 2015 року в розмірі 10 325,28 грн.

Позов обґрунтовано тим, що постановами Одеського окружного адміністративного суду:

-від 04 березня 2016 року (справа № 815/5784/15) стягнуто з Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області на його користь надбавку за звання майстра спорту України міжнародного класу та за наукову ступінь кандидата філософських наук в сумі 23 852,90 грн.;

-від 14 грудня 2017 року (справа № 815/5914/17) стягнуто з Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області на його користь суму грошового забезпечення, яке повинне було бути нараховане та виплачене, йому за період служби в органах внутрішніх справ з 01 січня 2008 року по 26 серпня 2015 року у розмірі 25 315 грн., з урахуванням індекс інфляції.

Зазначив, що 16 серпня 2018 року він звернувся до відповідача з письмовою вимогою в якій просив сплатити 3 % річних від простроченої суми у розмірі 10 325,28 грн. за період з 01 січня 2008 року по 26 серпня 2015 року, проте 02 листопада 2018 отримав відповідь про відмову у задоволені його вимоги, що є порушенням норм ст.625 ЦК України.

Посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену в постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц, та надавши суду розрахунок 3% річних за оскаржуваний період, позивач просив задовольнити його вимогу (а.с.2-5).

У відзиві на позов ГУ МВС України в Одеській області просить відмовити позивачу у позові посилаючись на те, що:

- з грудня 2015 року ГУ МВС України в Одеській області знаходиться в стані ліквідації, повідомлення про що було оприлюднено на офіційному сайті Міністерства юстиції України;

- відповідно до ч.5 ст.105 ЦК України, строк заявления кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи, тому позивач мав право звернутися до суду з позовними вимогами у передбачений, зазначеною нормою законодавства, термін;

- ст.625 ЦК України не підлягає застосуванню до правовідносин, які регулюються нормами спеціального законодавства. Верховний Суд України в правовій позиції від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, вказав, що до правовідносин, які виникають з приводу виконання судових рішень, не можуть застосовуються норми, що передбачають цивільно-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України);

- порядок проходження служби та звільнення позивача регулюються спеціальним законодавством : Законом України «Про міліцію»; наказ МВС від 31 грудня 2007 року №499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу ОВС»;

- відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року № 13 передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів про останню не поширюються на військовослужбовців та прирівняних до них осіб ( рядовий і начальницький склад органів внутрішніх справ);

- стягнення коштів з ГУ МВС України було вчинено внаслідок рішення суду по справам № 815/5784/15 та № 815/5914/17, це є разовою виплатою за рішенням суду, тому жодних боргових зобов`язань (річних відсотків від простроченої суми боргу) у даній справі не може бути (а.с.26-29).

Короткий зміст рішення суду

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 01 липня 2019 року в позові відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що між позивачем та відповідачем існують деліктні, а не договірні зобов`язання, що не дає підстав для застосування положень ст.625 ЦК України.

Крім того, стягнення коштів з ГУ МВС України було вчинено на підставі рішень суду по справам № 815/5784/15 та № 815/5914/17, що є разовою виплатою, тому жодних боргових зобов`язань (річних відсотків від простроченої суми боргу) у даній справі не може бути (а.с.79-81).

Доводи апеляційної скарги та відзив на скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, задовольнити його позовні вимоги.

Неправильність рішення суду мотивував порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт, крім доводів, які містяться у позові, зазначив, що:

- суд першої інстанції помилково взяв до уваги, що стягнення коштів з ГУМВС України було вчинено на підставі рішень суду є разовою виплатою, не враховано, що дані виплати складаються із сум грошових коштів нарахованих за час прострочення виплат заробітної плати за 7 років, а саме з 01 січня 2008 року по 26 серпня 2015року, тому данні виплати не можуть вважатись разовими, є грошовими;

- висновок суду, що між позивачем та відповідачем існують деліктні, а не договірні зобов`язання є помилковий, оскільки позивач по відношенню до відповідача у період виникнення заборгованості по заробітної плати виступав працівником, а відповідач роботодавцем;

- суд першої інстанції не врахував правові позиції: Великої Палати Верховного Суду у справі №686/21962/15-ц від 16 травня 2018 року та Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року по справі №750/5104/17, які у своїх рішеннях застосовують норми ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин;

- стягнення 3 % річних на встановлену в судових рішеннях суму заборгованості за період невиконання відповідачем вимог закону є правомірним (а.с.84-88).

У відзиві на апеляційну скаргу представник Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Зокрема зазначила, що позивач пропустив строк звернення до суду за даним позовом, оскільки з грудня 2015 року ГУ МВС України в Одеській області знаходиться в стані ліквідації, тому за ч. 5 ст. 105 ЦК України, строк заявлених кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи, в зв`язку з чим позивач пропустив строк звернення в установлений термін;

- посилаючись на ч.2 ст. 625 ЦК України позивач називає себе кредитором, а ГУ МВС в Одеській області боржником. Однак, між сторонами існують деліктні, а не договірні зобов`язання, що не дає підстав для застосування положень ст.625 ЦК України;

- між ОСОБА_1 та ГУМВС України в Одеській області жодних договірних зобов`язань не виникало, договорі не укладались, внаслідок чого і прострочених боргових зобов`язань не існує, між сторонами було тільки публічно-правові відносини;

- під доходами слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, тоді, як виконання рішень Одеського окружного адміністративного суду по справам №815/5784/15 та №815/5914/17 про стягнення на користь позивача 23852,90 грн. та 25 315 грн. має разовий характер і закінчується перерахуванням позивачу, стягнутої на його користь суми, яка не є доходом, тому у позивача не виникло права стягнення 3 % річних від простроченої суми боргу за ч.2 ст.625 ЦК України (а.с.109-112).

Згідно ч.13 ст.7,ч.1ст.368 ЦПК України розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження.

З урахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів палати з розгляду цивільних справ зменшилась з 48 до 15 суддів), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України , суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Встановлено, що наказом ГУМВС України в Одеської області №608 о/с від 26 серпня 2015 року відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнено у запас Збройних Сил за п.64 «б» (через хворобу) підполковника міліції ОСОБА_1

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 04 березня 2016 року по справі № 815/5784/15 стягнуто з Головного Управління МВС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 надбавки за звання майстра спорту України міжнародного класу та за наукову ступінь кандидата філософських наук в сумі 23 852,90 грн.(а.с.6-11).

На виконання вказаної постанови 09 червня 2016 року Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області проведено примусове списання коштів з рахунків ГУ МВС України в Одеській області в сумі 23 852,90 грн., що підтверджується повідомленням про безспірне списання коштів з рахунків банків ГУ МВС України в Одеській області в сумі 23 852,90 грн. та меморіальним ордером № 1 (51892701) від 08 червня 2016 року (а.с.47-48).

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2017 року по справі № 815/5914/17 стягнуто з Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму грошового забезпечення, яке повинне було бути нараховане та виплачено йому за період служби в органах внутрішніх справ з 01 січня 2008 року по 26 серпня 2015 року у розмірі 25 315 грн., з урахуванням індексу інфляції та відрахуванням установлених законом податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Вказана постанова набрала законної сили 06 лютого 2018(а.с.12-16).

Виконуючи вищевказану постанову, 15 травня 2018 року Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області проведено примусове списання коштів з рахунків ГУМВС України в Одеській області в сумі 25 315 грн., що підтверджується повідомленням про безспірне списання коштів з рахунків банків ГУ МВС України в Одеській області (а.с.49-50).

16 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про виплату 3 % річних від простроченої суми у розмірі 10 325,28 грн. за період 01 січня 2008 року по 26 серпня 2015 року, відповідно до вимог ст.625 ЦК України (а.с.19).

17 вересня 2018 року заступник голови ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області надав ОСОБА_1 письмову відповідь про те, що ст. 625 ЦК України не застосовується до даних правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством (а.с.17).

На звернення ОСОБА_1 від 04 жовтня 2018 року на Урядову гарячу лінію щодо неналежного розгляду ліквідаційною комісією ГУ МВС України в Одеській області його звернення від 16 серпня 2018 року заступником директора Департаменту юридичного забезпечення МВС України від 02 листопада 2018 року йому була відповідь щодо його права оскаржити рішення суб`єкта владних повноважень до суду (а.с.18).

Саме після отримання вказаної відповіді та вважаючи, що рішенням суб`єкта владних повноважень (ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Одеській області) порушено його права та охоронювані законом інтереси, позивач у 03 грудня 2018 року звернувся до суду з даним позовом в порядку цивільного судочинства (а.с.2-4).

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову у цій справі є стягнення з відповідача на користь позивача на підставі ст.625 ЦК України 3 % річних від простроченої суми грошового забезпечення, яке було нараховане та виплачене за період 01 січня 2008 року по 26 серпня 2015 року на підставі судових рішень.

У ч.3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч.1ст.19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Водночас відповідно до п. 2 ч.1ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, зокрема на публічно-правові спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування ( п. 17 ч.1 ст.4 КАС України).

Питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням) урегульовано як Законом України «Про державну службу», так і спеціальними законами, які були та/або є чинними на час виникнення відповідних спірних правовідносин.

Так, на час звільнення позивача (26 серпня 2015 року) був чинним Закон України «Про міліцію».

Відповідно до Закону України «Про міліцію» міліція є єдиною системою органів, яка входить до структури Міністерства внутрішніх справ України, виконує адміністративну, профілактичну, оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну, виконавчу та охоронну (на договірних засадах) функції.

Оскільки згідно з ч.1ст.20 Закону України «Про міліцію» працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади, тому його служба є публічною.

Проходження публічної служби - це процес діяльності особи на посадах, які вона обіймає, починаючи від моменту призначення на відповідну посаду та завершуючи припиненням публічної служби, із сукупністю всіх обставин і фактів, які супроводжують таку діяльність. Оскільки така професійна діяльність нерозривно пов`язана з отриманням оплати (винагороди) за роботу, яку особа виконує на відповідній посаді, то правовідносини, пов`язані з нарахуваннями, виплатами, утриманнями, компенсаціями, перерахунками заробітної плати, компенсацій, грошової допомоги під час виконання такою особою своїх посадових обов`язків, є одним з елементів проходження публічної служби, а під час звільнення з публічної служби - одним з елементів припинення такої служби.

Оскільки публічна служба є різновидом трудової діяльності, відносини публічної служби як окремий різновид трудових відносин існують на стику двох галузей права - трудового та адміністративного, тому правовідносини, пов`язані з прийняттям на публічну службу, її проходженням та припиненням, регламентуються нормами як трудового, так і адміністративного законодавства, а спори, які виникають з таких правовідносин, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

За змістом пункту 25 Методичних роз`яснень щодо застосування Класифікатора категорій адміністративних справ, затверджених рішенням Ради суддів адміністративних судів України від 31 жовтня 2013 року № 114, категорія справ зі спорів з відносин публічної служби включає, зокрема, спори щодо стягнення на користь особи несплачених коштів, які належало їй виплатити при звільненні зі служби (військової служби).

З аналізу наведених процесуальних норм вбачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Порядок проходження служби особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, їх права, у тому числі на відпустки, грошове і речове забезпечення, виплати при звільненні, врегульовано відповідним положенням (постанова Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114 з наступними змінами і доповненнями), контроль за виконанням якого покладено на Міністерство внутрішніх справ України та його органи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що зазначений спір є публічно-правовим та підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки виник у зв`язку з виконанням суб`єктом владних повноважень - ГУ МВС України в Одеській області владних управлінських функцій щодо здійснення контролю за додержанням установленого порядку проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ під час звільнення позивача з публічної служби та нарахування всіх виплат згідно закону.

Таким чином даний спір повинен бути вирішений за нормами адміністративного судочинства, оскільки позивач проходив публічну службу, його професійна діяльність була нерозривно пов`язана з отриманням оплати (винагороди) за роботу, яку особа виконує на посаді такої служби, а тому спірні правовідносини, пов`язані із зарахуванням, виплатами, утриманням, компенсаціями, перерахунками заробітної плати, грошової допомоги під час виконання особою таких посадових обов`язків, є адміністративними, спір у даній справі не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таких правових позицій дотримується Велика Палата Верховного Суду у постановах: від 11 квітня 2018 року у справі №333/298/16-ц , провадження № 14-98цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі №761/33941/16-ц, провадження № 14-375цс18, від 29 листопада 2019 рокуу справі № 640/3452/19, провадження № 14-583цс19.

Посилання ОСОБА_1 на правові позиції, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц та Верховним Судом у постанові від 21 листопада 2018 року у справі №750/5104/17, які у своїх рішеннях застосовують норми ст. 625 ЦК України до спірних правовідносин, апеляційний суд вважає помилковим.

Так, у справі №686/21962/15-ц Велика Палата Верховного Суду переглядала судові рішення у спорі між фізичними особами щодо стягнення з відповідача на підставі ст.625 ЦК України грошового зобов`язання за правилами ЦПК України, оскільки останній не виконав вирок суду в частині відшкодування майнової шкоди. Така справа, з урахуванням суб`єктного складу учасників судового процесу, має розглядатись лише в порядку цивільного судочинства.

У справі №750/5104/17 Верховний Суд переглядав судові рішення у спорі між фізичною особою та суб`єктом владних повноважень, заявленого позивачем на підставі ст.625 ЦК України та вирішеного в порядку цивільного судочинства. У позові колишній військовослужбовець посилався на те, що йому на виконання судових рішень не своєчасно була виплачена одноразова грошова допомога у зв`язку із встановленням інвалідності, внаслідок травми пов`язаної із проходженням військової служби, з часу встановлення групи інвалідності по дату фактичної виплати допомоги в повному обсязі.

У постанові від 30 січня 2019 року Велика Палата Верховного Суду у справі №755/10947/17 зазначила, що під час вирішення тотожних спорів, суди мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

В постанові від 25 березня 2020 року Велика Палата Верховного Суду у справі №804/4357/17 дійшла висновку про те, що спір за позовом фізичної особи до суб`єкта владних повноважень про стягнення, зокрема, сум інфляційних збитків та 3% річних компенсації за користування чужими грошима, підлягає розгляду за правилами адміністративного, а не цивільного судочинства.

Таким чином, наведені апелянтом приклади із практики касаційного суду із даним судовим рішенням, яке переглядається апеляційним судом, не дає підстав для висновку про аналогічні обставини і однакове регулювання нормами матеріального і процесуального права спірних правовідносин.

Згідно п.1 ч.1ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Так, ч.1ст.377 ЦПК України встановлено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених ст.ст.255 та 257 цього Кодексу.

Враховуючи те, що вимоги позову ОСОБА_1 у даній справі мають розглядатися за правилами адміністративного, а не цивільного судочинства, оскаржуване судове рішення від 01 липня 2019 року необхідно скасувати, а провадження у справі закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 вимоги ст.256 ЦПК України про його право звернутися з відповідним позовом до суду адміністративної юрисдикції та права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись ст.ст. 259, 367,п.3ч.1ст.374, 377 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 01 липня 2019 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного Управління МВС України в Одеській області про стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним зазначеної постанови звернутися до Одеського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 липня 2020 року.

Головуючий

Судді: