КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 756/13802/19 Головуючий у суді першої інстанції: Яценко Н.О.

Апеляційне провадження №: 22-ц/824/7323/2020 Головуючий: Гаращенко Д.Р.

08 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

Головуючого судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Київський завод по виготовленню технологічного обладнання для агропромислового комплексу" на рішення Оболонського районного суду м. у справі Києва від 28 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Київський завод по виготовленню технологічного обладнання для агропромислового комплексу" про стягнення заборгованості по заробітної платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені,

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Київський завод по виготовленню технологічного обладнання для агропромислового комплексу" (далі - ПАТ "Київський завод по виготовленню технологічного обладнання для агропромислового комплексу") про стягнення заборгованості по заробітної платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені.

Просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 20 814 грн. 39 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 18 травня 2013 року по день ухвалення рішення.

Свої вимоги обґрунтував тим, що 02 жовтня 2006 року позивач був прийнятий на посаду начальника дільниці механообробки виробничого цеху № 1 у ПАТ "Київський завод по виготовленню технологічного обладнання для агропромислового комплексу" на підставі наказу № 144-к від 02.10.2006 року.

17 травня 2013 року позивача було звільнено з роботи за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Під час звільнення розрахунок з позивачем не було проведено.

Заборгованість по заробітної платі відповідача перед позивачем складав 20 814,39 грн.

Оскільки розрахунок не було проведено своєчасно позивач просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 18 травня 2013 року по день ухвалення рішення.

12 листопада 2019 року представник відповідача надав до суду першої інстанції відзив.

У відзиві зазначив про часткове визнання позову в частині виплати по заробітній платі в сумі 15 814 грн. 39 коп. Проти позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку заперечував, посилаючись на те, що у затримці по виплаті заробітної плати відсутня вина підприємства, оскільки у відповідача арештовані рахунки в межах виконавчих проваджень.

Відповідач не погодився з розрахунком середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, наданого позивачем, та вважає його помилковим.

Надав до суду свій розрахунок середньоденної заробітної плати позивача у розмірі 187 грн. 60 коп., викладений у довідці про середній заробіток №103/3 від 12 листопада 2019 року.

Рішенням Оболонського районного суду від 28 січня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 15 814,109 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 18 травня 2013 року по 28 січня 2020 року в розмірі 398 904,76 грн., та судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ПАТ "Київський завод по виготовленню технологічного обладнання для агропромислового комплексу" 23 березня 2020 року подало апеляційну скаргу.

В скарзі зазначило, що з рішенням суду першої інстанції апелянт не згоден в частині задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку.

Зазначив, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовані норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

При ухвалені рішення, суд першої інстанції не вірно застосував положення обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 року № 100, не вірно визначив суму середньоденної заробітної плати позивача, первісні дані на підставі яких проведено невірний розрахунок, в результаті чого сума середнього заробітку перевищує реальну суму, яка підлягає стягненню.

Посилався на відсутність вини підприємства в невиплаті заробітної плати, оскільки усі рахунки підприємства арештовані на підставі виконавчих проваджень.

Звернув увагу на те що суд вправі зменшити розмір відшкодування у випадку виявлення невідповідності обчислення цього відшкодування Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100.

Просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, зменшивши розмір середнього заробітку до 63 221, 20 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 жовтня 2006 року позивача було прийнято на роботу на посаду начальника дільниці механообробки виробничого цеху №1 у ПАТ «Київський завод по виготовленню технологічного обладнання для агропромислового комплексу» на підставі наказу від 02 жовтня 2006 року № 144-к., про що є відповідна відмітка в копії трудової книжки позивача (а.с. 12-13)

17 травня 2013 року на підставі наказу № 55-к позивача було звільнено з роботи за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. ( а.с. 13)

Згідно з довідкою Приватного акціонерного товариства «Київський завод по виготовленню технологічного обладнання для агропромислового комплексу» №21 від 19 березня 2014 року, заборгованість по заробітній платі перед позивачем за квітень-серпень та листопад-грудень 2012 р., квітень-травень 2013 р. складає 20 814 грн. 39 коп. (а.с.15).

Згідно відомості №316 позивачу було виплачено гроші в сумі 5000 грн. за грудень 2012 р., квітень та травень 2013 р. в загальній сумі 5 000 грн.

Згідно з довідкою ПАТ «ТОДАК» № 99 віл 31 жовтня 2019 року, залишок заборгованості перед позивачем по заробітній платі складає 15 814 грн. 39 коп.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені суд першої інстанції провів розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати». Визначив середньоденну заробітну плату позивача в сумі 238 грн. 01 коп. яку помножив на 1676 робочих днів яка склала 398 904 грн. 76 коп. без урахування обов`язкових платежів.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в зазначеній частині враховуючи наступне.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеній нормі процесуального закону.

Судом першої інстанції встановлено, що позивача було звільнено 17 травня 2013 року на підставі наказу № 55-к за згодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати № 100 затвердженого Постановою КМУ від 8 лютого 1995 року, порядок нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяця роботи, проводяться годин шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках передбачених законодавством календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Згідно з довідкою ПАТ "ТОДАК" від 12 листопада 2019 року середньоденна заробітна плата позивача становить 187,60 грн. (а.с. 35), з урахуванням заробітної плати за останні два місяця 2013 року березень 5659,47 грн., квітень 2210,41 грн.

Кількість робочих днів за останні два місяці перед звільненням, березень 2013 р. 20 днів, квітень 2013 р. 22 дні, що загалом складає 42 дні.

Загальна сума заробітної плати ділиться на робочі дні - 7878,88/42 = 187,61 грн., що дає середньоденну заробітну плату працівника з розрахунку на один робочий день.

Колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції провів помилковий розрахунок середньоденної заробітної плати.

Згідно п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати № 100 встановлено, що середньо місячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події з якою пов`язана виплата.

При обчисленні середньої заробітної плати не враховується компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати, виплати щорічної і додаткової відпусток та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю п. 4 розділу IV порядку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що на підприємстві в порядку ст. 56 КЗпП України було введено режим неповного робочого дня - один робочий день на тиждень де загальна кількість робочих днів за 2013, 2014, 2-15, 2016, 2017, 2018, та 2019 роках склала 337 робочих днів.

Колегія суддів зазначає, що згідно з листом Мінсоцполітики від 15 липня 2011 року № 195/13/1334, змінювати істотні умови праці власник вправі лише за наявності змін в організації виробництва та праці.

Кваліфікувати такі випадки варто в разі прийняття власником рішення про переведення всього підприємства, окремих його структурних підрозділів і категорій працівників на неповний робочий час, якщо це обумовлено кон`юнктурою ринку чи іншими обставинами, котрі не дозволяють використовувати працю працівників протягом повного робочого часу.

Згідно зі ст. 56 КЗпП України введення режиму неповного робочого часу можливо тільки за згодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом. Оплата праці в цих випадках провадиться пропорційно відпрацьованому часу або залежно від виробітку.

Матеріали справи не містять будь якої інформації щодо не згоди позивача з введення неповного робочого часу на підприємстві.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апелянта щодо проведення розрахунку враховуючи 337 робочих днів.

187,60 грн. * 337 робочих днів = 63 221, 20 грн.

З урахуванням проведеного розрахунку колегія суддів вважає, що в частині вирішення про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку стягненню підлягає сума 63 221,20 грн.

Доводи апелянта щодо відсутності вини підприємства у затримці розрахунку при звільнені колегія суддів відхиляє, оскільки з наданих відповідачем документів щодо арешту рахунків підприємства, суду не доведено безперервну тривалість даних обставин, підтвердження того що арешт був накладений на рахунки з яких здійснюється виплата заробітної плати, підстави накладення такого арешту.

Відповідно до ч. 1 п. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення;

Згідно зі ст. 376 ЦПК України частині підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що відповідно до ч. 1 п.п. 1, 3 зазначеної статті рішення суду першої інстанції підлягає зміні з урахуванням розрахунку здійсненому колегією суддів.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково. Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені змінити, зменшивши суму яка підлягає стягненню з 398 904,76 грн. до 63 221,20 грн.

Також підлягає зміні сума судового збору.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 376, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Київський завод по виготовленню технологічного обладнання для агропромислового комплексу" задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. у справі Києва від 28 січня 2020 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені змінити.

Зменшити суму середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства "Київський завод по виготовленню технологічного обладнання для агропромислового комплексу" (, 04073, м. Київ, вул. Куренівська, 5/7) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ), з 398 904,76 (триста дев`яносто вісім тисяч дев`ятсот чотири) грн. 76 коп. до 63 221,20 (шістдесят три тисячі двісті двадцять одна) грн. 20 коп.

Зменшити суму стягнення судового збору з 4 147 (чотири тисячі сто сорок сім) грн. 19 коп. до 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль