Провадження № 22-ц/801/1436/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2020 рокуСправа № 127/28845/19м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Марчук В.С., Панасюка О.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу №127/28845/19 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроград В» про визнання незаконним та скасування наказу про скорочення штату, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення доплат,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 червня 2020 року, яке ухвалене суддею Дерновою В.В. в приміщенні Вінницького міського суду Вінницької області, о 09 год 33 хв, повний текст складено 03 червня 2020 року,

в с т а н о в и в :

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ТОВ «Агроград В» про визнання незаконним та скасування наказу про скорочення штату, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення доплат, мотивуючи позовні вимоги тим, що з 18 листопада 2014 року по 23 травня 2019 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «Агроград В», працюючи прибиральницею виробничих приміщень елеватора.

Наказом ТОВ «Агроград В» від 23 травня 2019 року № 64к «Про скорочення штату» позивача ОСОБА_1 , прибиральника виробничих приміщень, було звільнено з роботи 23 травня 2019 року у зв`язку із скороченням штату згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вважає, що її звільнення відбулося з порушенням вимог ст. 40, 492 КЗпП України, оскільки не було запропоновано іншої роботи у ТОВ «Агроград В», а також впродовж роботи у товаристві їй не було виплачено усі належні їй відповідно до умов колективного договору доплати до заробітної плати.

Просила суд стягнути з відповідача на свою користь 118686 грн, з яких: 44278 грн доплата за суміщення вакантної посади, 37904 грн доплата за розширення зони обслуговування, 36 504 грн доплата за інтенсивність; визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити строк звернення до суду в частині позовних вимог про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу; визнати незаконним та скасувати наказ ТОВ «Агроград В» від 23 травня 2019 року № 64-к «Про скорочення штату»; поновити на посаді прибиральника в ТОВ «Агроград В» з 23 травня 2019 року; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 травня 2019 року по день ухвалення судового рішення.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 червня 2020 року в задоволені позову відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що доплати, які належали ОСОБА_1 до виплати, здійснені у відповідності та до змісту наказів відповідача ТОВ «Агроград В». Крім того, апелянт вважає, що строк звернення до суду з позовними вимогами про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, пропущений нею з поважних причин і такий строк підлягає поновленню.

Таким чином, апелянт просила оскаржуване рішення суду в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення доплати за розширення зони обслуговування в розмірі 2112 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цієї позовної вимоги.

Визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити строк звернення до суду в частині позовних вимог про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30 липня 2020 року розгляд справи в апеляційній інстанції призначено без повідомлення учасників справи згідно ч.1 ст.369 ЦПК України.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Агроград В» просило апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, апеляційним судом перевіряється законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а саме в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення доплати за розширення зони обслуговування в розмірі 2112 грн, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в іншій частині не перевіряється, оскільки в цій частині рішення суду не оскаржується.

Згідно ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустила строк для звернення до суду, передбачений статтею 233 КЗпП України. Крім того, відмовляючи в частині стягнення доплати за розширення зони обслуговування в розмірі 2112 грн, виходив з того, що така доплата виплачена на підставі та відповідно до змісту наказу ТОВ «Агроград В».

Колегія суддів, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 працювала у ТОВ «Агроград В» з 10 листопада 2005 року до 17 листопада 2014 року майстром цеху збереження насіння, готової продукції та ТМЦ, а з 18 листопада 2014 року до 23 травня 2019 року прибиральником виробничих приміщень елеватора (т.1, а.с.10 12).

Згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (частина перша статті 233 КЗпП України).

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений статтею 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

У постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року у справі № 6-2426цс15 зроблено висновок, що «статтею 233 КЗпП України визначено три випадки обчислення початку перебігу строку звернення до суду. Так, перебіг строку звернення до суду починається у разі: вирішення трудового спору - з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення - з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду)».

Відповідно до статті 234 КЗпП у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-409цс16 зроблено висновок, що «встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк».

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Положеннями статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розвитку справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2018 року у справі № 490/9707/14-ц (провадження № 61-256св17) зроблено висновок, що «у статті 234 КЗпП не передбачається переліку поважних причин для поновлення строку, оскільки їх поважність має визначається в кожному випадку, залежно від конкретних обставин. Вочевидь, що як поважні причини пропущення строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами».

Як вбачається з матеріалів справи, наказом ТОВ «Агроград В» від 23 травня 2019 року № 64к «Про скорочення штату» позивача ОСОБА_1 , прибиральника виробничих приміщень, було звільнено з роботи 23 травня 2019 року у зв`язку із скороченням штату згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України (т.1, а.с.33).

Трудову книжку ОСОБА_1 отримала 30 травня 2019 року, що підтверджується особовою карткою (т.1, а.с.111 на звороті).

Таким чином, враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про те, що ОСОБА_1 було пропущено строк, передбачений частиною першою статті 233 КЗпП України для звернення до суду з позовом, оскільки трудову книжку вона отримала 30 травня 2019 року, а з позовом до суду звернулась 21 жовтня 2019 року, тобто з пропуском місячного строку, передбаченого вказаною статтею, а тому суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову з цих підстав.

Позивач не вказала, які труднощі у неї були для своєчасного звернення до суду.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі Grafescolo S. R. L. V. Moldova (№ 36157/08, § 22, 23) зазначив, що відмова національного суду обґрунтувати причини відхилення заперечення стосовно спливу строку позовної давності (строк звернення до суду) призводить до порушення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що вона намагалась в позасудовому порядку поновити своє право та збирала докази для звернення до суду з цим позовом, що на її думку є поважною причиною пропуску строку передбаченого ч.1 ст.233 КЗпП України, не можуть бути прийняті апеляційним судом, оскільки вона не була позбавлена можливості в місячний строк з дня отримання трудової книжки (30 травня 2019 року) звернутись до суду з зазначеним позовом.

Крім того, згідно ч.1 ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Отже, обставини на які посилається ОСОБА_1 не є такими, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині відмови в стягненні доплати за розширення зони обслуговування в розмірі 2112 грн, то колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції.

В матеріалах справи міститься наказ ТОВ «Агроград В» від 29 грудня 2017 року №137к, згідно якого прибиральнику виробничих приміщень ОСОБА_1 нараховано доплату за розширення зони обслуговування в розмірі 2112 грн (т.1 а.с.76).

Згідно розрахункового листа за грудень 2017 року ОСОБА_1 було нараховано доплату за розширення зони обслуговування в розмірі 2112 грн (т.1 а.с.21 на звороті) та в подальшому виплачено, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними, оскільки доплата виплачена на підставі та відповідно до змісту наказу ТОВ «Агроград В».

Відповідність здійснених позивачеві ОСОБА_1 виплат також підтверджується листом Управління Держпраці у Вінницькій області від 11 липня 2019 року № 02-3268/01-109 (т.1, а.с.34,35).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні цієї справи суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правові оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині, отже рішення суду першої інстанції є законним, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 05 серпня 2020 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Марчук В.С.

Панасюк О.С.