Ухвала

Іменем України

03 серпня 2020 року

м. Київ

справа № 2-4283/09

провадження № 61-10280ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 січня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 10 червня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Ковтун Андрія Анатолійовича та начальника Шевченківського відділу ДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області Фоменко Ірини Миколаївни щодо бездіяльності,

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з вказаною скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Ковтун Андрія Анатолійовича та начальника Шевченківського відділу ДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області Фоменко Ірини Миколаївни.

В обґрунтування скарги посилався на те, що до виконавчої служби, скаржником було направлено заяву про примусове виконання рішення з виконавчим листом 2-4283/09 від 27 травня 2009 року. Скаржник вказував, що 24.04.2018 р. відповідачем винесено постанову про закриття провадження та направлення вказаного виконавчого листа 01.03.2016 року до Ленінського ВДВС ХМУЮ. У подальшому з`ясувалось, що вказаний виконавчий лист не направлявся за вказаною адресою. Було отримано дублікат вказаного виконавчого листа, відповідно до ухвали Дзержинського районного суду міста Харкова від 25 квітня 2018 року. Заявник стверджує, що йому надавалась постійно не достовірна інформація, рішення суду не виконане.

У зв`язку із чим просив визнати, бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу ДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області Ковтун А.А. та начальника Шевченківського відділу ДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області Фоменко І.М. незаконною.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 31 січня 2020 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Постановою Харківського апеляційного суду від 10 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Дзержинського районного суду міста Харкова від 31 січня 2020 року - без змін.

У липні 2020 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 січня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 10 червня 2020 року та задовольнити його скаргу.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. Зокрема, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

З метою виконання рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 27 травня 2009 року про стягнення боргу на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 на підставі виконавчого листа у справі № 2-4283/09, виданого Дзержинського районного суду міста Харкова, державним виконавцем було вчинено всі необхідні дії, передбачені статтями 20, 31, 32, 49 Закону України №606- XIV та 10, 28 Закону України Закону України №1404- VІІ «Про виконавче провадження». По виконавчому провадженню проводяться стягнення з заробітної плати боржника та на користь стягувача здійснюються перерахування.

Враховуючи викладене суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що оскаржувані дії приватного виконавця були вчинені відповідно до закону та в межах його повноважень.

Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Враховуючи, що зазначені у касаційній скарзі доводи щодо порушення судами норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження, правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що свідчить про необґрунтованість скарги, а отже відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень не вбачається порушення судами норм Закону України «Про виконавче провадження» та ЦПК України, а також значення наслідків розгляду поданої касаційної скарги для формування єдиної правозастосовчої практики.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 січня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 10 червня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Ковтун Андрія Анатолійовича та начальника Шевченківського відділу ДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області Фоменко Ірини Миколаївни щодо бездіяльності відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

С. Ю. Мартєв

В. М. Сімоненко