Номер провадження: 22-ц/813/6900/20
Головуючий у першій інстанції Літвінова І. А.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2020 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, про захист права власності та усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зобов`язання знести самочинно збудоване майно,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2020 року заяву ОСОБА_1 про усунення недоліків (вхід. № ЕП-2027/20) залишено без розгляду, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа на стороні позивача Управління ДАБК Одеської міської ради, про захист права власності та усунення перешкод у користування власністю шляхом зобов`язання знести самочинно збудоване майно, постановлено вважати не поданою і повернуто позивачеві з доданими до неї документами. Роз`яснено позивачеві, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить суд скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2020 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Протягом строку на апеляційне оскарження ухвали суду апелянт надав доповнення до апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу вмотивовано тим, що в порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 260 ЦПК України судом не була зазначена норма права, якою керувався суд, залишаючи без розгляду заяву позивача про усунення недоліків, яка була подана останнім на виконання ухвали суду про залишення позову без руху від 06.02.2020 року. На думку апелянта, дії суду щодо зобов`язання позивача усунути недоліки позову, а потім залишення заяви про усунення недоліків без розгляду є непослідовними, нелогічними та непередбаченими положеннями ЦПК України. Апелянт зазначає, що підставою для повернення позову стало невиконання позивачем двох ухвал суду про залишення позову без руху з наданням відповідних вказівок. Однак, обидві ухвали суду не були визначені за своїми вимогами в достатньому ступені, складені були неякісно та їх зміст був сформульований не на належному рівні, що унеможливило позивачу в повному обсязі усвідомити сенс вимог суду. Також апелянт вказує, що хибними були послання суду першої інстанції про дві судові справи, які пов`язані зі спірним будинком. Крім того суд, не послався на норму права, якою керувався, повертаючи позов з підстав неправильного визначення складу учасників справи. Крім цього, у суду є певні інструменти для приведення складу учасників до належного стану за власною ініціативою. Апелянт наголошує, що він був зацікавлений в отриманні захисту свого порушеного права та належним чином виконував вказівки суду, в повному обсязі сприяючи відкриттю провадження у справі, але через те, що ухвали суду про залишення позову без руху носили невизначений характер, були сформульовані не чітко, допускали різночитання та варіативність тлумачення, тому позивачу не було зрозуміло, які саме докази суд бажає отримати від нього і чому надані ним докази не влаштовують суд.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч.1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно п. 6 ч. 1 с. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За змістом ч. 1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює право на справедливий суд та передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії).

Дані положення Конвенції кореспондуються з положеннями національного законодавства.

Відповідно до частини п`ятої статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, одними з основних засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Матеріалами справи встановлено, що у грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суд м. Одеси з позовною заявою до ОСОБА_2 про захист права власності та усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зобов`язання знести самочинно збудоване майно, третя особа - Управління ДАБК Одеської міської ради.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19 грудня 2019 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків позовної заяви, роз`яснено наслідки невиконання вимог ухвали суду. Дана ухвалу суду вмотивована тим, що позивач в порушення ст. 175, 177 ЦПК України в позовній заяві відповідачем зазначив ОСОБА_3 , проте пред`явив позовні вимоги до ОСОБА_2 , крім того з позовної заяви не зрозуміло будинок за яким номером належить позивачу, також суд просив надати актуальну інформацію щодо підтвердження права власності на нерухоме майно, вирішити питання щодо визначення складу третіх осіб у справі та сплатити судовий збір за подання позовної заяви. Також суд в ухвалі зазначив про перебування у провадженні Київського районного суду м. Одеси справи № 520/9799/19 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про захист права власності та усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зобов`язання знести самочинно збудоване майно.

На виконання вимог ухвали суду від 19.12.2019 року ОСОБА_1 у січні 2020 року надав до суду заяву про усунення недоліків, відповідно до якої уточнив прізвище відповідача, уточнив адресу будинку, зазначив про підстави набуття власності на цей будинок, надав підтвердження сплати судового збору за подання позовної заяви та просив суд у відповідності до ст. 188 ЦПК України постановити ухвалу про об`єднання даної справи зі справою № 520/9799/19, оскільки обидві справи мають той самий предмет спору, учасники справи є тотожними та підстави заявлених позовів повністю співпадають.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2020 року продовжено строк для усунення недоліків та зобов`язано позивача надати суду актуальну інформацію з приводу власників будинку.

У березні 2020 року позивач звернувся до районного суду з заявою про усунення недоліків відповідно до ухвали суду від 06.02.2020 року.

Проте, в оскаржуваній ухвалі суду від 24.04.2020 року районний суд прийшов до висновку про невиконання позивачем вимог суду щодо усунення недоліків позовної заяви. Суд зазначив, що надана позивачем інформація про власників будинку є неактуальною, в позовній заяві зазначені вибіркові обставини, склад учасників не визначено належним чином, що на думку суду може спричинити безладний рух справи. У зв`язку з чим, суд залишив без розгляду заяву про усунення недоліків, а позовну заяву повернув позивачу.

Проте, погодитись з такими висновками суду не можна.

Так, матеріали справи підтверджено, що позивач не ухилявся від виконання вимог ухвал суду першої інстанції щодо усунення недоліків позовної заяви, а навпаки надавав до суду відповідні заяви про усунення недоліків позовної заяви та вказував про обставини, які він вважав необхідними для розгляду справи.

Частина третя статті 175 ЦПК України встановлює, що позовна заява повинна містити, зокрема, повне найменування повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

За змістом зазначеної норми саме позивач при поданні позову визначає коло учасників справи, обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини.

Крім того, за змістом статті 2 ЦПК України диспозитивність є одним із основних засад цивільного судочинства.

Відповідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, законодавець на стадії пред`явлення позову та вирішення питання щодо відкриття провадження по справі уповноважив суд першої інстанції перевіряти із поданих позивачем матеріалів лише передумови права для пред`явлення позовної заяви конкретної особи з дотриманням останньою порядку її подання відповідно ЦПК України, при цьому суд не вправі уточнювати чи пропонувати позивачу надати (зазначити) обґрунтування своїх вимог та докази, які на думку суду, повинні відповідати за позовом, а також ставити перед заявником питання щодо залучення до участі інших осіб.

У той же час, суд першої інстанції відповідні дії може вчинити на стадії підготовчого провадження відповідно до Глави 3 Розділу ІІІ ЦПК України.

Стаття 189 ч. 1 ЦПК України встановлює, що завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Зокрема, суд у порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні вирішує питання про вступ у справу інших осіб, заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача, об`єднання справ і роз`єднання позовних вимог, прийняття зустрічного позову, якщо ці питання не були вирішені раніше; може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з`ясовує, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше та інше.

Таким чином, позивач, звертаючись до суду з позовом, виклав в позовній заяві та в заяві про усунення недоліків обставини, якими він обґрунтовує своє право для пред`явлення позову, та надав відповідні докази, зазначив коло осіб, які на його думку, мають брати участь у розгляді даної справи.

Суд першої інстанції зазначених обставин та положення статті 175 ЦПК України не врахував, а тому дійшов до помилкового висновку про необхідність визнання позовної заяви неподаною з підстав неусунення недоліків заяви.

Крім того, районний суд в оскаржуваній ухвалі суду надав оцінку доказам, що були подані позивачем в обґрунтування свої позовних вимог, зазначаючи, що такі докази є неактуальними.

Проте, оцінка вимог та доказів з урахуванням вимог статей 77, 78 та 79 ЦПК про їх належність, допустимість і достовірність проводиться судом при ухваленні рішення відповідно до статті 263 ЦПК України, а не на стадії вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

У відповідності до вимог статті 379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема: порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст. 367, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2020 року скасувати та передати справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови.

Повний текст постанови складено: 24.07.2020 року.

Головуючий: О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова