Справа № 306/60/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 липня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

судді-доповідача Готри Т.Ю.,

суддів Кондора Р.Ю., Куштана Б.П.,

за участі секретаря судових засідань Микуляк Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 24 лютого 2020 року, ухвалене суддею Ганчак Л.Ф.,

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору № 294286 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки від 30.06.2015 ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та надано платіжну картку. Відповідно до заяви про приєднання від 12.11.2015 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) ОСОБА_1 приєдналась до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції, яка діяла на день підписання заяви про приєднання. За заявою на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) відповідачці було встановлено кредит на споживчі потреби в національній валюті шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії на рахунок № НОМЕР_1 у розмірі 10 200 грн, строк кредитування 36 місяців, зі сплатою 28 % річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 своїх зобов`язань за укладеним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 13.12.2019 у неї виникла заборгованість у розмірі 13 392,44 грн, з яких: 9 698,81 грн заборгованість за кредитом, 2 818,29 грн заборгованість за процентами, 398,97 грн пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 21,52 грн 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу, 149,10 грн 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 334,41 грн втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, позивач просив суд стягнути з відповідачки заборгованість в сумі 13 392,44 грн та судові витрати в розмірі 2 102 грн за сплату судового збору.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 24 лютого 2020 року у задоволенні позову АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити. Вказує на те, що заявою про приєднання від 12.11.2015 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу ОСОБА_1 приєдналася до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції, яка діяла на день підписання заяви про приєднання. Відповідно до п. 3.4.1 заяви поточний рахунок № НОМЕР_1 в українській гривні відкрито на умовах тарифного пакету «Зарплатний». За заявою відповідача на встановлення відновлювальної кредитної лінії, ОСОБА_1 встановлено кредит на споживчі потреби в національній валюті шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредитного ліміту) у розмірі 10 200 грн на строк 36 місяців зі сплатою 28 відсотків річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду.

Проте судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення, в порушення вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України, як на підставу для відмови у позові було взято до уваги надану відповідачем копію заяви від 10.08.2017 про закриття рахунку, яка останною не надсилалася позивачу. Вказане позбавило банк права на подання пояснень на подану відповідачем заяву.

Однак станом на 16.03.2020 заборгованість за договором ОСОБА_1 не погашена і рахунок № НОМЕР_1 не закритий. Наявність непогашеної заборгованості відповідача підтверджується доданим до позовної заяви розрахунком заборгованості станом на 03.12.2019 та випискою по рахунку від 03.12.2019.

А тому апелянт уважає, що суд першої інстанції не встановив фактичні обставини справи, помилково дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, та взяв до уваги докази з порушенням встановленого законом порядку їх подання, що є підставою для скасування судового рішення.

У судовому засіданні представник АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» Мартиняк В.В. апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити з підстав наведених у скарзі.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, а тому її неявка, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки відповідно до заяви 10.08.2017 рахунок №7098 закрито, що стверджує погашення відповідачем боргу, тому дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для стягнення з відповідачки на користь банку кредитної заборгованості в сумі 13 392,44 та судових витрат.

Проте колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, оскільки такого суд дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права з огляду на наступне.

Судом установлено, що 30.06.2015 між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (далі - Банк) та ОСОБА_1 було укладено договір № 294286 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки, згідно з яким відповідачці відкрито рахунок № НОМЕР_1 та надано платіжну картку.

Відповідно до заяви про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) від 12.11.2015 ОСОБА_1 приєдналася до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції, яка діяла на день підписання заяви про приєднання.

За заявою на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) відповідачці було встановлено кредит на споживчі потреби в національній валюті шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії на рахунок № НОМЕР_1 в розмірі 10 200 грн, строк кредитування 36 місяців, зі сплатою 28 % річних за користування кредитними коштами у всіх випадках, крім користування кредитними коштами протягом Грейс-періоду.

Однак відповідачка ОСОБА_1 своїх зобов`язань за укладеним договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 13.12.2019 у неї виникла заборгованість у розмірі 13 392,44 грн, з яких: 9 698,81 грн заборгованість за кредитом, 2 818,29 грн заборгованість за процентами, 398,97 грн пені за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 21,52 грн 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу, 149,10 грн 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 334,41 грн втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, що стверджується наявним у матеріалах справи розрахунком заборгованості (а.с.17-18).

У добровільному порядку на час звернення Банку до суду із цим позовом 14.01.2020 відповідачкою вказана заборгованість не погашена.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п.9.1 договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за невиконання або несвоєчасне, не в повному обсязі виконання клієнтом будь-якого грошового зобов`язання перед банком у розмірі та в строки, передбачені договором, банк має право нараховувати на суми прострочених платежів та стягувати пеню за кожен день прострочення, починаючи з дня, коли відповідна сума мала бути сплачена, до дати фактичної її сплати, у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який нараховується пеня, якщо інше не передбачено договором.

Отже, умовами договору встановлено повернення позики у строк, який не повинен перевищувати 36 місяців з дня підписання заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії (кредиту) від 12.11.2015, тобто у строк до 12.11.2018.

Апеляційним судом установлено, що заборгованість за укладеним між сторонами договором, відповідачкою не погашена. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 погашена кредитна заборгованість в сумі 13 392,44 грн.

Стосовно наданої ОСОБА_1 суду першої інстанції заяви про закриття рахунку № НОМЕР_1 фізичної особи (а.с.52), то колегія суддів констатує, що така не є належним, допустимим та достатнім доказом, відповідно до статей 77, 78, 80 ЦПК України, на підтвердження погашення відповідачкою кредитної заборгованості. Таким доказом може бути видана Банком довідка про відсутність заборгованості або ж визнання цієї обставини позивачем.

У суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_2 заперечував погашення відповідачкою заборгованості в сумі 13 392,44 грн і закриття рахунку № НОМЕР_1 , а тому суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для стягнення з відповідачки на користь банку вказаної кредитної заборгованості.

З огляду на наведене, колегія суддів уважає, що рішення суду першої інстанції, відповідно до ст.376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухвленням по справі нового рішення, яким позов і апеляційну скаргу Банку слід задовольнити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Банку підлягають стягненню судові витрати в розмірі 5 255 грн, понесені ним за подачу позову та апеляційної скарги, які документально підтверджені.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» задовольнити.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 24 лютого 2020 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за договором №294286 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки по рахунку №7098 від 30.06.2015, яка станом на 03.12.2019 становить 13 392,44 грн, з яких: 9 698,81 грн заборгованість за кредитом, 2 818,29 грн заборгованість за процентами, 398,97 грн пеня за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 21,52 грн 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу, 149,10 грн 3% річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом, 334,41 грн втрати від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Закарпатського обласного управління АТ «Ощадбанк» 5 255 грн судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, і може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 липня 2020 року.

Суддя-доповідач Судді