справа № 357/2904/18 головуючий у суді І інстанції Керекези Я.І.
провадження № 22-ц/824/241/2020 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лівінського С.В., Нежури В.А.,
з участю секретаряМариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2018 року та за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна, що є спільною сумісною власністю та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна, що є спільною сумісною власністю,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна, що є спільною сумісною власністю. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з червня 2014 року відповідач ОСОБА_1 разом із своїм сином від першого шлюбу ОСОБА_5 переїхала жити до ОСОБА_2 в США, почали спільно проживати, як чоловік і жінка однією сім`єю, але без реєстрації шлюбу в АДРЕСА_14. 15.08.2014 року сторони зареєстрували шлюб в США. Від шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 . За період спільного проживання сторони придбали наступне нерухоме майно: однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 ., двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 ; однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 ; двокімнатну квартиру АДРЕСА_5 .; нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 . Всі ці об`єкти нерухомості були зареєстровані на ім`я ОСОБА_7 , яка після зміни прізвища (згідно свідоцтва про зміну імені від 03.03.2018 року) стала ОСОБА_8 . Представником ОСОБА_9 під час укладення договорів купівлі-продажу нерухомості виступав ОСОБА_10 . На даний час відносини між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем зіпсувались. Відповідач ОСОБА_1 вчиняє дії по відчуженню спільного майна, тому позивач бажає поділити це майно, що є спільною сумісною власністю. Однак, поділити майно, як майно подружжя не представляється можливим, оскільки шлюб, який укладено в США, штат Вашингтон, не визнається на території України. А тому позивач ОСОБА_2 просив суд встановити факт спільного проживання однією сім`єю, ОСОБА_2 з ОСОБА_1 , як чоловіка та жінки, з червня 2014 року; визнати спільною сумісною власністю та поділити наступне майно шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 3 962 700 грн.; однокімнатну квартиру АДРЕСА_5 вартістю 712 460 грн.; днокімнатну квартиру АДРЕСА_2 вартістю 663 140 грн.; двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 вартістю 934 810 грн., а у власності ОСОБА_1 залишити однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 вартістю 767 030 грн.

Відповідач ОСОБА_1 , в свою чергу, подала до суду зустрічний позов, вказавши, що, дійсно, 15.08.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в штаті Вашингтон, окрузі Кінг суддею Віуі Сейч , був зареєстрований шлюб, та ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась донька ОСОБА_12 . За період спільного сумісного проживання, за спільні сімейні кошти, подружжя набуло наступне майно, яке було зареєстроване на ім`я ОСОБА_2 : ІНФОРМАЦІЯ_3 - квартиру АДРЕСА_6 ; 30.03.2017р. - квартиру АДРЕСА_7 ; 30.03.2017 - квартиру АДРЕСА_8 ; 30.03.2017р. - квартиру АДРЕСА_9 ; 30.03.2017р. - квартиру АДРЕСА_10 ; 02.11.2017р. - готель по АДРЕСА_11 .

Позивач за зустрічним позовом просила суд встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як жінки та чоловіка, однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 15.08.2014 року до ІНФОРМАЦІЯ_4 . Визнати об`єктами права спільної сумісної власності: квартиру АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101), загальною площею 39,5кв.м.; квартиру АДРЕСА_7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101), загальною площею 39,6кв.м.; квартиру АДРЕСА_8 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101), загальною площею 39,5кв.м.; квартиру АДРЕСА_9 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101), загальною площею 39,5 кв.м.; квартиру АДРЕСА_10 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101) загальною площею 39,9кв.м.; готель по АДРЕСА_11 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 107), загальною площею 407,6 кв.м..

Крім того, зазначала, що після погіршення у подружжя відносин, ОСОБА_2 , хвилюючись щодо поділу майна, протиправно здійснив відчуження цього майна своїм родичам, а тому просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101), укладений 14.03.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О.В., реєстр №389; зареєстрований на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; індексний номер 40112977 від 14.03.2018р., приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О.В., номер запису в реєстрі про право власності 25238667; Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101), укладений 14.03.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О.В., реєстр №390; зареєстрований на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; індексний номер 40114220 від 14.03.2018, приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О.В., номер запису в реєстрі про право власності 25239790; Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_8 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101), укладений 14.03.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О.В., реєстр №391; зареєстрований на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; індексний номер 40114844 від 14.03.2018, приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О.В., номер запису в реєстрі про право власності 25240404; Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_9 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101), укладений 14.03.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О.В., реєстр №392; зареєстрований на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; індексний номер 40115461 від 14.03.2018, приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О.В., номер запису в реєстрі про право власності 25240933;Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_10 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101), укладений 14.03.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О.В., реєстр №393; зареєстрований на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; індексний номер 40115817 від 14.03.2018, приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О.В., номер запису в реєстрі про право власності 25241268; Визнати недійсним договір купівлі-продажу готелю по АДРЕСА_11 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 107), укладений 22.03.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Ковтунович О.П., реєстр №355; визнати недійсним договір дарування готелю по АДРЕСА_11 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 107), укладений 20.04.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Кременецького РНО Ковтунович О.П., реєстр №490; зареєстрований на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; індексний номер 40728790 від 20.04.2018, приватного нотаріуса Кременецького районного нотаріального округу Ковтунович О.П, номер запису в реєстрі про право власності 25809775.

Поділити зазначене спільне сумісне майно, визнавши за ОСОБА_1 право власності на наступне майно: 1/2 частину квартири АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101), загальною площею 39,5кв.м.; квартиру АДРЕСА_7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101), загальною площею 39,6кв.м.; квартиру АДРЕСА_8 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101), загальною площею 39,5кв.м.; Ѕ частину готелю по АДРЕСА_11 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 107), загальною площею 407,6кв.м.

У власності ОСОБА_2 залишити наступне майно: 1/2 частину квартири АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101), загальною площею 39,5кв.м.; квартиру АДРЕСА_9 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101), загальною площею 39,5кв.м.; квартиру АДРЕСА_10 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101) загальною площею 39,9кв.м.; Ѕ частину готелю по АДРЕСА_11 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 107), загальною площею 407,6кв.м..

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2018 року первісний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім`єю без шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_1 в період з серпня 2014 року. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 і ОСОБА_9 перелічене наступне майно, визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_8 право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_2 придбану на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 06.10.2015 року, зареєстрованого за № 1709 приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Федорякою О.С. та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 11481865 від 06.10.2015 року; визнано за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 (ІПН НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_3 придбану на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 12.11.2015 року, зареєстрованого за № 2170 приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Федорякою О.С. та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 12019434 від 12.11.2015 року; визнано за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 (ІПН НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_4 придбану на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 08.12.2015 року, зареєстрованого за № 2476 приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Федорякою О.С. та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 12411886 від 08.12.2015 року; визнано за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 (ІПН НОМЕР_1 ) на 1/2 частину однокімнатної квартири АДРЕСА_5 придбану на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 08.12.2015 року, зареєстрованого за № 2485 приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Федорякою О.С. та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 03 від 08.12.2015 року; визнано за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 (ІПН НОМЕР_1 ) на 1/2 частину нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , придбану на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі- продажу від 21.04.2016 року, зареєстрованого за № 1087 приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Федорякою О.С. та зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 14262527 від 21.04.2016 року. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі в сумі 37514 грн. 80 коп. (судовий збір 9514, 80 грн. та 28000 грн. витрати на правничу допомогу). В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання недійсними правочинів, поділ майна що є спільною сумісною власністю відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 судові витрати за зустрічним позовом в сумі 28 000 грн.

03.12.2018 року представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_13 направив суду заяву про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат. Посилаючись на положення ст. ст. 133,141, 246 ЦПК України, зазначив, що в зв`язку з розглядом даної справи відповідач за первісним позовом понесла судові витрати на загальну суму 67729,15 гри., які просив стягнути з ОСОБА_2 , як позивача за первісним позовом та відповідачів за зустрічними позовом. При цьому зазначив, що розмір витрат на професійну правничу допомогу визначені умовами договору №67/ЦС від 24.07.2018 року, додатком №1 до нього від 24.07.2018 року, детальний їх опис визначений розрахунком витрат на правничу допомогу від 27.11.2018 року, а факт їх надання і понесення витрат підтверджується актом про надання правничої допомоги від 27.11.2018 року та квитанціями про оплату від 03.12.2018 року.

Додатковим рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2018 року відмолено в задоволенні вимоги про стягнення судових витрат з позивача за первісним позовом та відповідачів за зустрічним позовом на користь ОСОБА_1 .

Не погодившись з рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2018 року відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , через представника - ОСОБА_13 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити у повному обсязі.

При цьому зазначає, що учасниками справи визнано факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з серпня 2014 р. по березень 2018 р., проте суд першої інстанції безпідставно не встановив дату припинення факту проживання однією сім`єю без шлюбу. Суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки кв. АДРЕСА_4 позивач за первісним позовом залишив у власності відповідача за первісним позовом. Вважає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження тих обставин, що квартири та нежитлова будівля в м. Біла Церква набувались за спільні кошти. Судом залишено поза увагою, що спірне майно відповідач за первісним позовом купувала для власних потреб, за свої особисті кошти, які вона отримувала від здійснення нею управління комерційною корпорацією. Апелянт вважає, що відсутні правові підстави для визнання спільною сумісною власністю нерухоме майно у м. Біла Церква та їх подальший поділ. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції не надав оцінку доводам позивача за зустрічним позовом. Матеріали справи не містять доказів, що все майно, що придбане у м. Рівне, було придбано за особисті кошти ОСОБА_2 зароблені до шлюбу. Відчуживши спірне майно відповідач 1 за зустрічним позовом позбавив позивача за зустрічним позовом можливості поділити майно, що є спільною сумісною власністю. Договори купівлі-продажу спірних об`єктів підлягають визнанню недійсними на підставі ч.1 ст. 215 та ч. 1 ст. 203 ЦК України, оскільки такі правочини вчинено з порушенням закону. При вирішенні спору суд першої інстанції не зазначив вартість спірного майна.

Не погодившись з рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2018 року в частині часткової відмови у задоволенні первісного позову позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 , через представника - ОСОБА_14 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції в цій частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким первісний позов задовольнити у повному обсязі.

При цьому посилаючи на обставини зазначені в позові, вказує, що спірне майно придбане за особисті кошти ОСОБА_2 , що підтверджується матеріалами справи. ОСОБА_1 не надано доказів, що кошти на придбання спірного майна є її особистими.

Не погодившись із додатковим рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2018 року відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , через представника - ОСОБА_13 подала апеляційну скаргу.

Апелянт вважає, додаткове рішення незаконним та необґрунтованим, оскільки половина витрат, у розмірі 5150,00 грн. були понесені ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом у суді першої інстанції зустрічного позову. Вказує, що в зв`язку з розглядом справи відповідач за первісним позовом понесла судові витрати пов`язані з оплатою перекладу в розмірі 14 199,95 грн.. Як позивач за зустрічним позовом понесла судові витрати, пов`язані з отриманням відомостей з Державного реєстру речових прав на суму - 138, 00 грн., за проведення незалежної оцінки ринкової вартості нерухомого майна - 6000 грн., сплату судового збору - 13 394,20 грн.. Тому просила додаткове рішення скасувати, та ухвалити нове, яким задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження сторонам було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

04.03.2019 р. до суду надійшов відзив ОСОБА_2 , поданий представником - ОСОБА_14 згідно якого, посилаючись на обставини зазначені його апеляційній скарзі, вважає скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2018 року безпідставною та просив відмовити у її задоволенні.

05.03.2019 р. до суду надійшов відзив ОСОБА_1 , поданий представником - ОСОБА_13 згідно якого, відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково. Зазначає, що відсутні правові підстави для визнання спільною сумісною власністю так і особистою власністю ОСОБА_2 спірного нерухомого майна у м. Біла Церква.

Представник ОСОБА_1 , адвокат - Батура П.О. в судовому засіданні просиврішення рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2018 рокускасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити у повному обсязі. Додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2018 року скасувати, та ухвалити нове рішення в цій частині, яким задовольнити заяву щодо судових витрат.

Представник ОСОБА_2 , адвокат - Дєдов Р.В. в судовому засіданні просиврішення рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2018 рокув цій частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог скасувати та ухвалити нове, яким первісний позов задовольнити у повному обсязі. В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 просив відмовити.

Інші учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що в червні 2014 року ОСОБА_1 разом із сином від першого шлюбу ОСОБА_5 року народження, переїхала жити до ОСОБА_2 в США, де вони почали спільно проживати, як чоловік і жінка, однією сім`єю, але без реєстрації шлюбу в одному помешканні за адресою: АДРЕСА_15 А 15.08.2014 року ОСОБА_2 і ОСОБА_1 в штаті Вашингтон, округ Кінг суддею Вікі Сейц було зареєстровано їхній шлюб. Однак, у відповідності до Наказу Міністерства іноземних справ №113 від 04.06.2000 року «Про затвердження Інструкції про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні та за кордоном», не було легалізовано в Україні свідоцтво про одруження № НОМЕР_2 , видане компетентним органом США. 18.05.2015 року у ОСОБА_1 і ОСОБА_2 народилася донька ОСОБА_6 . Зазначене визнано всіма учасниками справи і в силу ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Встановлено, що відповідно до свідоцтва про зміну імені сер. НОМЕР_3 , ОСОБА_7 змінила прізвище на ОСОБА_1 (т.1, а.с.22).

З матеріалів справи вбачається, що позивач за первісним позовом ОСОБА_2 з 1999 року проживає і працює в США, в 2004 році, займаючись перевезеннями товарів, ОСОБА_2 заснував компанію Alex Transportation of Seattle , яка в 2011 році була перейменована в «Express Group Corporation », в 2015 році була відкрита компанія «NW ONE WAY INC», яка з кінця грудня 2017 року перейменована в «NW Delivery Inc».

Відповідно до наданих суду копій декларацій про доходи форми 1099 МISC за 2012-2014 роки ОСОБА_2 працював в США та отримував наступний дохід: 2012 рік - 430 149,64 дол. США; 2013 рік - 446 331,59 дол. США; 2014 рік - 110 357,73 дол. США, 168 016,80 дол. США. Отже, відповідно до вказаних декларацій про доходи за 2012-2014 роки позивач ОСОБА_2 отримав дохід за вказаний період в сумі 1 154 855, 76 дол. США.

Встановлено, що 20.04.2015 року відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 була введена як співзасновник корпорації «NW ONE WAY INC» та володіє 2% акцій корпорації, що підтверджується протоколом щорічних зборів компанії «NW ONE WAY INC».

Згідно копії заяви про заснування комерційної корпорації «NW ONE WAY INC» ОСОБА_1 є засновником цієї корпорації (т.1, а.с.227).

Згідно нотаріально посвідченого Letter of ownership (засвідчення права власності) від 07.05.2018 року який було підписано, як ОСОБА_2 , так і відповідачем за первісним позовом ОСОБА_1 , - вбачається, що ОСОБА_1 визнала той факт, що єдиним організатором та координатором заснування підприємства «NW ONE WAY INC» та його діяльності, в тому числі експедирування, контролю водіїв, розрахунків з дебіторами, розрахунків з кредиторами від імені компанії та від власного імені та усіх особистих інвестицій є ОСОБА_2 . ОСОБА_1 виконувала функції кур`єра та роботу за вказівками ОСОБА_2 в тому числі здійснення оплати послуг (переказів) за виданими чеками. 20.04.2015 року, як засновник була введена ОСОБА_1 , яка згідно нотаріального документу володіла 2 % акцій, а власником всіх інших 98 % акцій є ОСОБА_2 . В кінці грудня 2017 року ОСОБА_1 була виписана з компанії та компанія була перейменована на «NW Delivery Inc». Наведене підтверджено довідкою та засвідченням права власності. Зазначені документи перекладені на українську мову, проставлений апостиль (т.2, а.с.155-161).

Судом встановлено, що ОСОБА_10 за довіреністю, придбав на ім`я ОСОБА_1 06.10.2015р. однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , 12.11.2015 р. двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 ; 08.12.2015р. однокімнатну квартиру АДРЕСА_4 ; 08.12.2015 р. двокімнатну квартиру АДРЕСА_5 .; а 21.04.2016р. ОСОБА_17 за довіреністю, придбала на ім`я ОСОБА_1 нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 . Наведене підтверджено договорами купівлі-продажу (т.1, а.с.19-20).

ОСОБА_2 придбав 30.03.2017 р. квартиру АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - НОМЕР_4 ) у ОСОБА_18 за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського МНО Мечкало О.В., реєстр №654; 30.03.2017 р. квартиру АДРЕСА_7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101) у ОСОБА_18 за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського МНО Мечкало О.В., реєстр №655; 30.03.2017р. квартиру АДРЕСА_8 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101) у ОСОБА_18 за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського МНО Мечкало О.В., реєстр №656; 30.03.2017 р. квартиру АДРЕСА_9 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101) у ОСОБА_18 за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського МНО Мечкало О.В., реєстр №657; 30.03.2017р. квартиру АДРЕСА_10 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 101) у ОСОБА_18 за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського МНО Мечкало О.В., реєстр №658. Та 02.11.2017 р. готель по АДРЕСА_11 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 107) за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кременецького РНО Бурлак А.В., реєстр №1114. Також, 02.11.2017 року ОСОБА_2 придбав нежитлову будівлю готель в АДРЕСА_11 (т.2, а.с. 25,28,31,34,37,103).

Встановлено, що ОСОБА_2 14.03.2018 року відчужив вказані квартири в м. Рівне відповідно до договорів купівлі-продажу квартир (т.2, а.с.40,42,44,46,48).

Зокрема, що ОСОБА_2 14.03.2018 продав квартиру АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - НОМЕР_4 ) продав своєму брату ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського МНО Мечкало О.В., реєстр №389; 14.03.2018 р. продав квартиру АДРЕСА_7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - НОМЕР_5 ) ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського МНО Мечкало О.В., реєстр №390; 14.03.2018 року продав квартиру АДРЕСА_8 ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського МНО Мечкало О.В., реєстр №391; 14.03.2018 року продав квартиру АДРЕСА_9 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - НОМЕР_6 ) ОСОБА_3 (рідному брату) за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського МНО Мечкало О.В., реєстр №392; 14.03.2018 продав квартиру АДРЕСА_10 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - НОМЕР_7 ) ОСОБА_3 (рідному брату) за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського МНО Мечкало О.В., реєстр №393; 22.03.2017 продав готель по АДРЕСА_11 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості - 107) своїй матері ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кременецького РНО Ковтунович О.П., реєстр №355, а через місяць отримав даний готель від матері в дарунок та зареєстрував за собою право власності за договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом Кременецького РНО Ковтунович О.П., реєстр.№490. Зазначені факти підтверджуються інформаційними довідками від 26.07.2018 за №132194792, №132193363, №132192716, №132191803, №132190805 та №132187453.

Встановлено, що 22.03.2018 року ОСОБА_2 відчужив на ім`я ОСОБА_4 нежитлову будівлю готель в АДРЕСА_11 , а 20.04.2018 року ОСОБА_4 за договором дарування подарувала ОСОБА_2 цей готель в м. Кременець (т.2, а.с.96,99)

ОСОБА_1 протягом 2016-2017 року переказала на Україну для ОСОБА_19 і ОСОБА_20 223 100,00 доларів США та 89 800,00 дол. США для ОСОБА_20 . Також, ОСОБА_1 протягом 2016-2017 року переказала на Україну в м. Рівне, на ім`я родичів позивача за первісним позовом ОСОБА_21 та ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 273 550,00 доларів США. Зазначені вище факти переказу грошових коштів підтверджуються довідкою з Корпорації «MEEST» від 20.06.2018р. (т.1, а.с. 147,148,149).

На час розгляду даної справи судом, між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , існують неприязні відносини, 30.03.2018 р. Головним судом першої інстанції округу Кінг штату Вашингтон, США було видано ордер захисту ОСОБА_1 від насильницьких дій її чоловіка ОСОБА_2 (Т.1. а.с. 154-159).

Задовольняючи первісний позов суд першої інстанції виходив з того, що спірні квартири та нежитлову будівлю в м. Біла Церква Київської області було придбано під час проживання сторін однією сім`єю, доказів щодо того, що це майно є особистою приватною власністю одного з подружжя, суду не надано тому, суд виходячи з рівності часток подружжя у спільному майні, визнав за позивачем за первісним позовом ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину вказаних вище в рішенні об`єктів нерухомості в м. Біла Церква Київської області, які є об`єктами права спільної сумісної власності ОСОБА_2 і ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_1 не надала доказів, що кошти, які були направлені протягом 2016-2017 року в Україну в м. Рівне були зароблені спільною участю подружжя або спільною їх працею.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

За ч.2 ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Учасниками справи визнано факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , як жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з серпня 2014 року по березень 2018 року, а тому суд вірно, не наводив аналіз наданим доказам щодо цієї вимоги (ч.1 ст. 82 ЦПК України) та задовольнив первісний позов в цій частині.

Натомість суд першої інстанції не звернув увагу на наявність вказаних позовних вимогу у зустрічному позові, та необґрунтовано відмовив у їх задоволенні без належних на те підстав.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

В п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при застосуванні ст.74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

За ч.1 ст.61 СК України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

А за ч.2 цієї статті об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Як роз`яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом виключені з цивільного обороту, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно зі ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором /ст.70 СК України/.

За ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно рекомендацій, викладених в п.24 наведеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Так, спірні квартири та нежитлову будівлю в м. Біла Церква Київської області було придбано під час проживання сторін однією сім`єю, належних та допустимих доказів щодо того, що це майно є особистою приватною власністю одного з подружжя, суду не надано.

А отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що, виходячи з рівності часток подружжя у спільному майні, необхідно визнати за позивачем за первісним позовом ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину вказаних вище в рішенні об`єктів нерухомості в м. Біла Церква Київської області, які є об`єктами права спільної сумісної власності ОСОБА_2 і ОСОБА_1 ..

В той же час, колегія суддів враховує той факт, що нерухоме майно в м. Рівне, також, придбано під час проживання сторін однією сім`єю, а право власності на 1/2 частину вказаних об`єктів нерухомості, не було визнано за позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 , як об`єктами права спільної сумісної власності.

Висновки суду першої інстанції та доводи позивача за первісним позовом, про те, що все майно у м. Рівне придбане за особисті кошти ОСОБА_2 суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки факт наявності коштів та подана декларація про доходи не підтверджує тих обставин, що спірне майно було придбано саме за кошти, які були зароблені ним до початку спільного проживання, оскільки придбання цих об`єктів нерухомості відбувалося у 2017 році, майже через три роки спільного проживання сторін. Крім того, колегія суддів звертає увагу на той факт, що позивач ОСОБА_2 просить визнати майно, яке було придбано подружжям у м. Біла Церква у 2015 році спільним майном подружжя, хоча це майно було придбано протягом першого року спільного життя.

Стаття 57 СК України визначає перелік видів особистої приватної власності одного із подружжя та підстави її набуття. Та як було вже зазначено вище, підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя визначені статтею 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Статтею 63 CК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 07.09.2016 року у справі № 6-801цс16; від 12.10.2016 року у справі № 6-846цс16.

Беручи до уваги висновки викладені у наведених правових позиціях та встановлені обставини справи, колегія суддів зауважує наступне. Як позивач за первісним позовом, так і позивач за зустрічним позовом обґрунтовують свої вимоги наявністю особистих коштів для придбання майна у період спільного проживання.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Колегія суддів критично оцінює доводи обох сторін про придбання майна за особисті кошти, оскільки всі докази подані сторонами свідчать про існування грошових коштів у одної чи іншої сторони. При цьому, жодна із сторін, належних та допустимих доказів того, що майно було придбано саме за особисті кошти не надала.

Одночасно, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що позовні вимоги щодо визнання будь якого майна особистою власністю того чи іншого з подружжя сторони в межах даної справи не заявляли.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалюючи судове рішення та оцінюючи подані сторонами докази дав їм належну правову оцінку в частині первісного позову і безпідставно та необґрунтовано відхилив, ті ж самі докази, в частині зустрічного позову, а тому рішення суді в цій частині підлягає скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог за зустрічним позовом і визнання майна, що придбане сторонами у період спільного проживання у м Рівне та м. Кременці спільним майном подружжя, яке підлягає поділу відповідно до вимог ст.70 СК України.

Крім того, позивач за зустрічним позовом зазначає, що відповідач за зустрічним позовом без її згоди використовуючи своїх рідних, здійснив відчуження спільного сумісного майна з метою приховання його від поділу.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 було відчужено спільне сумісне нерухоме майно у м. Рівне, що шляхом укладення наступних договорів:

договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 (реєстраційний помер об`єкта нерухомості НОМЕР_4 ), укладений 14.03.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О.В., реєстр № 389: зареєстрований на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: індексний номер 40112977 від 14.03.2018 р. приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Мечкало ОН. номер запису в реєстрі про право власності 25238667;

договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 101), укладений 14.03.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений, приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О.В., реєстр № 390; зареєстрований па підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; індексний номер 40114220 від 14.03.2018 р. приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О.В., помер запису в реєстрі про право власності 25239790;

договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_8 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 101), укладений 14.03.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О.В., реєстр №391; зареєстрований на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; індексний номер 40114844 від 14.03.2018 р., приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О.В., номер запису в реєстрі про право власності 25240404;

договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_9 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 101), укладений 14.03.2018 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріальної округу Мечкало О.В., реєстр №392; зареєстрований на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; індексний номер 40115461 від 14.03.2018 р. приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О.В. номер запису в реєстрі про право власності 25240933;

договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_10 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 101), укладений 14.03.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О.В., реєстр №393; зареєстрований на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; індексний помер 40115817 від 14.03.2018 р. приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О.В.. номер запису в реєстрі про право власності 25241268;

договір купівлі-продажу готелю по АДРЕСА_11 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 107), укладений 22.03.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Кременецького районною нотаріального округу Ковтунович О.П., реєстр №355;

договір дарування готелю по АДРЕСА_11 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 107), укладений 20.04.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Кременецької РНО Ковтунович О.П., реєстр №490; зареєстрований на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; індексний номер 40728790 від 20.04.2018, приватного нотаріуса Кременецького районного нотаріального округу Ковтунович О.П. номер запису в реєстрі про право власності 25809775.

Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Як вбачається з матеріалів справи і не заперечується сторонами сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах до 01.03.2018 року, відповідачем за зустрічним позовом 14.03.2018 року було відчужене майно у АДРЕСА_12 квартир) на користь свого брата ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_7 (готельний комплекс) на користь матері ОСОБА_4 . Під час укладення вказаних вище договорів письмової згоди від позивача отримано не було, а відтак вимоги ч.3 ст. 65 СК України та ч.3 ст. 369 ЦК України виконано не було. Натомість, після відчуження майна ОСОБА_2 22.03.2018 року звернувся до суду з позовом про поділ іншого спільного майна. А в подальшому, 20.04.2018 року мати ОСОБА_2 подарувала йому назад раніше відчужений готельний комплекс у м. Кременці.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що договори купівлі-продажу спірних об`єктів нерухомості підлягають визнанню недійсними на підставі ч.1 ст. 215, ч.1 ст. 203 ЦК України, оскільки вказані правочини вчинено з порушенням закону, без згоди іншого співвласника, чим порушено право позивача розпоряджатися своєю часткою у спільному майні.

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2018 року є обґрунтованою та підлягає задоволенню у вказаній частині.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин, вирішуючи спір, дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, врахувавши наведені норми матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 судових витрат необхідно скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення зустрічних позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, що вимагає розподілу судових витрат, колегія суддів вважає, за необхідне скасувати, також, додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2018 року та перерозподілити судові витрати пропорційно задоволених позовних вимог.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують дійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторонни або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , відповідачем за первісним позовом, зазначено, що нею понесено судові витрати у розмірі 34 849,95 грн. у зв`язку з розглядом первісного позову в суді першої інстанції.

Оскільки апеляційним судом залишено без змін рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову ОСОБА_2 , тому вимоги ОСОБА_1 про стягнення судових витрат за розгляд первісного позову задоволенню не підлягають. А рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2018 року в частині стягнення судових витрат з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 за розгляд первісного позову слід залишити без змін.

Крім того, ОСОБА_1 було понесено судові витрати пов`язані з розглядом зустрічного позову у суді першої інстанції в розмірі 32 879,20 грн., що підтверджується належними доказами (т.3, а.с. 170-191). За апеляційний розгляд судові витрати ОСОБА_1 становлять 76 444,80 грн. (т.5, а.с. 41-49).

Враховуючи витрати на правничу допомогу позивача за зустрічним позовом, з урахуванням задоволених позовних вимог, виходячи із принципу співмірності та пропорційності колегія суддів вважає за необхідне заяву ОСОБА_1 задовольнити частково у розмірі 54 662 грн. ((32879,20 + 76444,80)/2). Оскільки зустрічні позовні вимоги пред`явлено до трьох позивачів, тому судові витрати підлягають стягненню у рівних частина, з кожного по 18 220,67 грн.

Поряд з цим, з матеріалів справи вбачається, що відповідачами за зустрічним позовом, також, понесено судові витрати за розгляд зустрічного позову, кожним у розмірі 25 000 грн. (т.4, а.с.127-151 ).

Враховуючи, що зустрічний позов задоволено частково, тому виходячи із принципу співмірності та пропорційності колегія суддів вважає за необхідне стягнути ОСОБА_1 на користь відповідачів, кожному по 12 500 грн.(50%) за розгляд зустрічного позову.

Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

За таких обставин, враховуючи положення ч. 10 ст. 141 ЦПК України з відповідачів за зустрічним позовом на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 5 720,67 грн. з кожного.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2018 року залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2018 року задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2018 року задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2018 рокув частині відмови у задоволенні зустрічного позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 судових витрат скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Зустрічний позовов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ майна, що є спільною сумісною власністю задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім`єю без шлюбу ОСОБА_2 з ОСОБА_1 в період з серпня 2014 року по березень 2018 року.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 і ОСОБА_9 перелічене наступне майно, визнавши за кожним право власності на 1/2 частину цього майна, а саме:

квартиру АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 101), загальною площею 39,5 кв.м.;

квартиру АДРЕСА_7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 101), загальною площею 39,6 кв.м.;

квартиру АДРЕСА_8 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 101), загальною площею 39,5 кв.м.;

квартиру АДРЕСА_9 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 101), загальною площею 39,5 кв.м.;

квартиру АДРЕСА_10 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 101) загальною площею 39,9 кв.м.;

готель по АДРЕСА_11 (реєстраційний помер об`єкта нерухомості 107). загальною площею 407,6 кв.м.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 (реєстраційний помер об`єкта нерухомості 101), укладений 14.03.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О.В., реєстр № 389: зареєстрований на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень: індексний номер 40112977 від 14.03.2018 р. приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Мечкало ОН. номер запису в реєстрі про право власності 25238667.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 101), укладений 14.03.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений, приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О.В., реєстр № 390; зареєстрований па підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; індексний номер 40114220 від 14.03.2018 р. приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О.В., помер запису в реєстрі про право власності 25239790.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_8 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 101), укладений 14.03.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О.В., реєстр №391; зареєстрований на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; індексний номер 40114844 від 14.03.2018 р., приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О.В., номер запису в реєстрі про право власності 25240404.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_9 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 101), укладений 14.03.2018 року, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріальної округу Мечкало О.В., реєстр №392; зареєстрований на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; індексний номер 40115461 від 14.03.2018 р. приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О.В. номер запису в реєстрі про право власності 25240933.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_10 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 101), укладений 14.03.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О.В., реєстр №393; зареєстрований на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; індексний помер 40115817 від 14.03.2018 р. приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Мечкало О.В.. номер запису в реєстрі про право власності 25241268.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу готелю по АДРЕСА_11 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 107), укладений 22.03.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Кременецького районною нотаріального округу Ковтунович О.П., реєстр №355.

Визнати недійсним договір дарування готелю по АДРЕСА_11 (реєстраційний номер об`єкта нерухомості 107), укладений 20.04.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Кременецької РНО Ковтунович О.П., реєстр №490; зареєстрований на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень; індексний номер 40728790 від 20.04.2018, приватного нотаріуса Кременецького районного нотаріального округу Ковтунович О.П. номер запису в реєстрі про право власності 25809775.

В іншій частині рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.11.2018 року залишити без змін.

Додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2018 року скасувати.

Стягунути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5720,67 грн.

Стягунути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5720,67 грн.

Стягунути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5720,67 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.В. Лівінський

В.А. Нежури