Постанова

Іменем України

15 липня 2020 року

м. Київ

справа № 377/1002/17

провадження № 61-36738св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Державне спеціалізоване підприємство «Чорнобильський спецкомбінат»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 06 лютого 2018 року в складі судді Малишенко Т. О. та постанову Апеляційного суду Київської області від 19 квітня 2018 року в складі колегії суддів: Сержанюка А. С., Журби С. О., Коцюрби О. П.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державного спеціалізованого підприємства «Чорнобильський спецкомбінат» (далі - ДСП «Чорнобильський спецкомбінат») про стягнення заборгованості із заробітної плати, матеріальної допомоги на оздоровлення, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, втрати частини доходу у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що з 01 березня 2011 року вона працювала у ДСП «Чорнобильський спецкомбінат». 31 грудня 2013 року звільнена у зв`язку з переведенням до іншого підприємства.

Позивач вважає, що при звільненні їй не в повному обсязі виплачена заробітна плата, посилаючись на те, що відповідач неправильно нарахував їй посадовий оклад. При цьому, зазначає, що відповідач ухиляється від виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2012 року, якою встановлено, що її тарифна ставка з 01 березня 2011 року була неправильно обчислена, що потягло за собою неправильно виплачену заробітну плату, премії, відпускні тощо.

Враховуючи наведене, позивач просила стягнути з відповідача на її користь недоотриману заробітну плату за період із 01 березня 2011 року по 31 грудня 2013 року в сумі 8 632,89 грн; матеріальну допомогу на оздоровлення за 2012 рік - 1 073,00 грн; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні - 437 300,42 грн; компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати - 8 649,04 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 06 лютого 2018 рокув задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване недоведеністю позивачем заявлених нею позовних вимог. При цьому зазначено, що доводи позивача про те, що постановою Київського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2012 року встановлено невірне обчислення її посадового окладу з 01 березня 2011 року, що в свою чергу тягне за собою невірне обчислення заробітної плати, премії, відпускних тощо і потребує збільшення її посадового окладу на 20%, починаючи з 01 березня 2011 року по 31 грудень 2013 року згідно розрахунку на загальну суму 8 632,89 грн, наслідком чого є неповне проведення розрахунку при звільненні, є необґрунтованими. За вирішенням індивідуального трудового спору щодо перегляду розміру оплати праці, з урахуванням встановлених порушень вимог галузевої угоди та припису державного інспектора праці, позивач відповідно до глави XV КЗпП України не зверталась, а обов`язку відповідача підвищити позивачеві розмір посадового окладу на 20% безпосередньо з припису державного інспектора праці та постанови Київського окружного адміністративного суду не виникає.

Крім того, судом встановлено, що 06 квітня 2012 року була укладена нова галузева угода між Державним агентством України з управління зоною відчуження і Профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості України на 2012-2013 роки, якою передбачено інший мінімальний розмір тарифної ставки ( окладу ) працівника 1-го розряду.

З дня підписання цієї угоди галузева угода між Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи і Профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості України на 2009-2010 роки ( продовжена на 2011-2012 року ) припинила свою дію, а додержання нової галузевої угоди не було предметом перевірки Держпраці та оцінки Київського окружного адміністративного суду.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Київської області від 19 квітня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції, визначившись правильно з характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи, що мають значення для її вирішення, з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2018 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у зазначеній цивільній справі, витребувано матеріали справи та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

У листопаді 2018 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали цивільної справи.

Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 13 квітня 2020 року призначений повторний автоматизований розподіл вказаної судової справи.

У квітні 2020 року справу розподілено судді-доповідачу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі заявник вказує на те, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки обставинам, на які посилався позивач, як на підставу для задоволення позову, які підтверджені відповідними доказами, зокрема рішенням Апеляційного суду Київської області від 07 листопада 2011 року, ухваленим у справі № 377/424/17 за аналогічним позовом ОСОБА_2 до ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Крім того, позивачем надано низку документів, які підтверджують неповний розрахунок при звільненні, однак вони не були прийняті судами до уваги. Тобто суди не встановили всіх фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

У листопаді 2018 року ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просив скаргу відхилити, рішення судів залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 із 01 березня 2011 року переведена на роботу до ДСП «Чорнобильський спецкомбінат».

Наказом від 26 грудня 2013 року №671-о/с ОСОБА_1 31 грудня 2013 року звільнена у зв`язку з переведенням до ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» на підставі пункту 5 статті 36 КЗпП України.

25 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» із заявою про неповний розрахунок при звільненні.

У заяві, з посиланням на ухилення підприємства від виконання постанови Київського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2012 року, Колективного договору та порушення вимог статті 116 КЗпП України просила, починаючи з 2011 року, здійснити перерахунок та виплатити недоотримані заробітну плату, премії, відпускні, лікарняні, донарахування, матеріальну допомогу на оздоровлення згідно Колективного договору, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Листом від 11 травня 2017 року вих. №213-1232 підприємство у задоволенні заяви ОСОБА_1 про проведення перерахунку та виплати посадового окладу, премії, відпускних, лікарняних, починаючи з 2011 року на підставі постанови Київського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2012 року та донарахування матеріальної допомоги на оздоровлення згідно Колективного договору за 2012 рік відмовило, посилаючись на те, що при звільненні всі належні від підприємства кошти позивачу були виплачені.

Таким чином, сторони не досягли згоди з цього приводу, у зв`язку з чим ОСОБА_1 12 грудня 2017 року звернулася до суду з даним позовом.

Згідно з актом перевірки №10-04-039/14 дотримання законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 05 квітня 2012 року державним інспектором праці Київської області Територіальної державної інспекції з питань праці у Київській області було проведено перевірку на ДСП «Чорнобильський спецкомбінат».

За результатами перевірки встановлено, що підприємство перебуває в сфері дії галузевої угоди між Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи і профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості України на 2009-2010 роки (дію угоди продовжено на 2011-2012 роки зі змінами, зареєстрованими у Мінпраці 05 вересня 2011 року за №47 ).

Пунктом 4.1.4. галузевої угоди визначено, що мінімальний розмір тарифної ставки ( окладу ) працівника 1-го розряду встановлюється на рівні не менше 120 відсотків розміру мінімальної заробітної палати, а з 01 грудня 2009 року - 120% прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановлених законодавством.

Перевіркою встановлено, що в порушення умов колективного договору та пункту 4.1.4. галузевої угоди, в період із травня 2011 року по березень 2012 року формування тарифної сітки та схем посадових окладів працівників ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» провадилось на основі тарифної ставки робітника 1-го розряду, яка була установлена на рівні лише прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Вказаними діями роботодавцем порушено вимоги статей 96, 97 КЗпП України та безпідставно занижено розміри заробітної плати працівників.

05 квітня 2012 року державний інспектор праці за результатами перевірки вніс на ім`я генерального директора ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» Кушніренка С. М. припис №10-04-039/14-14, згідно якого приписав забезпечити дотримання вимог розділу 4 «Зобов`язання з питань оплати праці та захисту її виплати» галузевої угоди між Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи і профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості України на 2009-2010 роки ( продовженої на 2011-2012 роки ), у т. ч. пункту 4.1.4. галузевої угоди щодо встановлення мінімального розміру тарифної ставки ( окладу ) працівника 1-го розряду на рівні не менше 120 відсотків розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, у строк до 05 травня 2012 року.

Не погоджуючись з прийнятим державним інспектором праці приписом ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» оскаржило його в судовому порядку.

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2012 року ( справа 2а-2869/12/1070 ), залишеною без змін ухвалами Київського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2014 року та Вищого адміністративного суду України від 14 травня 2015 року, у задоволенні адміністративного позову ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» відмовлено.

У відповідь на звернення відповідача щодо скасування припису державного інспектора праці, Державна служба України з питань праці, за підписом заступника Голови, зазначила, що контроль виконання припису не здійснювався у зв`язку з прийняттям Галузевої угоди на 2012-2013 роки від 06 квітня 2012 року, укладеної між Державним агентством України з управління зоною відчуження та Атомпрофспілкою, оскільки посадові оклади працівників ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» залишилися на тому ж рівні, а умови оплати праці відповідали прийнятій галузевій угоді.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до статті 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.

Згідно з частиною першою статті 19 КЗпП України контроль за виконанням колективного договору проводиться безпосередньо сторонами, які його уклали, у порядку, визначеному цим колективним договором.

Відповідно до частини другої статті 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Згідно з частиною третьою статті 97 КЗпП України конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Статтею 5 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на державному рівні; галузевих, регіональних угод; колективних договорів; трудових договорів.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про оплату праці» системами оплати праці є тарифна та інші системи, що формуються на оцінках складності виконуваних робіт і кваліфікації працівників. Тарифна система оплати праці включає: тарифні сітки, тарифні ставки, схеми посадових окладів і професійні стандарти (кваліфікаційні характеристики). Тарифна система оплати праці використовується при розподілі робіт залежно від їх складності, а працівників - залежно від кваліфікації та за розрядами тарифної сітки. Вона є основою для формування та диференціації розмірів заробітної плати.

Відповідно до пункту 2.8 генеральної угоди між Кабінетом Міністрів України, всеукраїнськими об`єднаннями організацій роботодавців та всеукраїнськими профспілками і профоб`єднаннями на 2008-2009 роки, на період до запровадження розміру мінімальної заробітної плати на рівні прожиткового мінімуму для працездатної особи до 1 січня 2009 року установлено мінімальну тарифну ставку робітника 1-го розряду у виробничій сфері (за винятком бюджетних установ) у розмірі 120 відсотків мінімальної заробітної плати.

Передбачити у Законі України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» встановлення розміру мінімальної заробітної плати на рівні прожиткового мінімуму для працездатної особи з 1 січня 2009 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо встановлення мінімальної заробітної плати на рівні прожиткового мінімуму для працездатних осіб».

Після запровадження мінімальної заробітної плати в розмірі прожиткового мінімуму на працездатну особу мінімальний розмір тарифної ставки робітника 1 розряду (за винятком бюджетних установ) встановлювати вище за вартісну величину прожиткового мінімуму для працездатної особи, а конкретний розмір визначати у галузевих угодах з урахуванням мінімальних галузевих стандартів оплати праці працівників, умові праці, потреб працівника та витрат на утримання непрацездатних членів його сім`ї.

Згідно з пунктом 4.1.4. галузевої угоди між Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи і Профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості України на 2009-2010 роки передбачено, що мінімальний розмір тарифної ставки (окладу) працівника 1-го розряду встановлюється на рівні не менше ніж 120 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, а з 1 грудня 2009 року - 120 % прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановлених законодавством.

09 листопада 2009 року між Кабінетом Міністрів України, всеукраїнськими об`єднаннями організацій роботодавців та всеукраїнськими профспілками і профоб`єднаннями укладено генеральну угоду про регулювання основних принципів і норм реалізації соціально-економічної політики і трудових відносин в Україні на 2010-2012 роки.

Пунктом 2.2. цієї генеральної угоди передбачено, що розмір заробітної плати некваліфікованого працівника небюджетної сфери за повністю виконану норму часу в нормальних умовах праці повинен перевищувати фактичний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розрахований спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі праці та соціальної політики за попередній місяць відповідно до законодавства.

Конкретний розмір мінімальних ставок (окладів) заробітної плати, міжпосадові, міжрозрядні співвідношення встановлюються в галузевих угодах і колективних договорах ( там же ).

02 серпня 2011 року прийняті зміни до галузевої угоди між Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи і профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості України на 2009-2010 роки, згідно яких сторони домовились продовжити на 2011-2012 роки дію галузевої угоди між Міністерством України з питань надзвичайних ситуацій та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи і профспілкою працівників атомної енергетики та промисловості України на 2009-2010 роки і внести до неї зміни, зокрема, доповнити у підпункті 4.1.1. перелік додатків додатком 22 «Коефіцієнти співвідношень мінімальних місячних посадових окладів (тарифних ставок ) працівників підприємств, які виконують роботи в зоні відчуження ( крім ЧАЕС ), і мінімальним розміром тарифної ставки ( окладу ) робітника першого розряду».

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» було враховано положення пункту 4.1.4. Галузевої угоди на 2009-2010 роки, продовженого на 2011-2012 роки, оскільки в результаті збільшення міжкваліфікаційних співвідношень тарифні ставки (посадові оклади) працівників, у тому числі і позивача, фактично були збільшені на 20 %. Такий висновок зроблено судами на основі дослідження розрахунку схем посадових окладів згідно з умовами Галузевої угоди на 2009-2010 роки, продовженої на 2011-2012 роки.

Постанова Київського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2012 року та припис державного інспектора праці від 05 квітня 2012 року,на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, не містять висновку про те, що внаслідок недодержання ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» пункту 4.1.4. Галузевої угоди на 2009-2010 роки, продовжено на 2011-2012 роки, посадовий оклад позивача не було підвищено на 20 %.

Відповідно до змісту дослідженого акта перевірки Територіальної державної інспекції з питань праці в Київській області та припису державного інспектора праці від 05 квітня 2012 році, перевірка умов оплати праці працівників проводилась вибірково, відповідні розрахунки посадових окладів конкретних працівників під час перевірки не здійснювались.

Доводи касаційної скарги про те, що судом не враховано рішення Апеляційного суду Київської області від 07 листопада 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, є безпідставними, оскільки постановою Верховного Суду від 05 червня 2019 року касаційну скаргу ДСП «Чорнобильський спецкомбінат» задоволено, рішення Апеляційного суду Київської області від 07 листопада 2017 року скасовано та залишено в силі рішення Славутицького міського суду Київської області від 05 вересня 2017 року, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 в частині стягнення недоплаченого заробітку відмовлено.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржувані рішення постановлені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін із підстав, передбачених статтею 401 ЦПК України.

Керуючись статтями 401, 409, 416 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги), Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 06 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Київської області від 19 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:С. Ю. Мартєв Є. В. Петров В. М. Сімоненко