Справа №295/6501/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2020 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого судді - Полонця С.М.,

секретаря с/з - Глущенко Я.В.,

за участю: представника позивача - адвоката Богданович В.В., свідків - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в суд з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування жилим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що вона є власником вказаного будинку, а відповідач не є членом сім`є позивача, не проживає у вказаному будинку тривалий час, однак зареєстрована за місцем проживання у зазначеному житлі, а позивач вимушена сплачувати всі комунальні послуги.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 03.06.2020 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 15.06.2020 року у даній цивільній справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позов та просила його задовольнити, а також не заперечувала щодо вирішення справи за відсутності відповідача в заочному порядку.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_1 , ОСОБА_2 пояснили, що позивач отримала житловий будинок АДРЕСА_1 в спадщину після смерті батька, а відповідач є її рідною сестрою, яка ніколи не проживала у вказаному будинку.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча про час, день та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, відзив на позов не надала, а тому суд вважає за можливе вирішити спір без участі відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України.

Вислухавши пояснення представника позивача, покази свідків та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_3 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за місцем проживання у вищезазначеному будинку з 13.10.2007 року.

Відповідно до акту складеного 29.05.2020 року паспортистом ОСОБА_5 , майстром технічної дільниці ОСОБА_6 та посвідченого директором ТОВ «Керуюча компанія «Домком Житомир» ОСОБА_9., за участю свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ОСОБА_4 дійсно зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , але не проживає за даною адресою з 2017 року по теперішній час.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення порушеного її права власності від будь-яких осіб, будь-яким передбаченим законом способом. Визначальним для захисту такого права на підставі цієї норми, є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. При цьому не має значення ким саме спричинено порушення права та з яких підстав.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Аналогічного правового висновку 16 листопада 2016 року дійшов Верховний Суд України у справі № 6-709цс16.

Відповідно до частини четвертої статті 41 Конституції України, статті 319, частин першої, другої статті 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце.

Право члена сім`ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім`ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а, отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім`ї на користування цим будинком.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Виходячи із наведеного, встановивши, що житловий будинок по АДРЕСА_1 перебуває у власності позивача, тому ОСОБА_4 , яка не проживає у вказаному будинку з 2017 року та не є членом сім`ї позивача, втратила право користування житловим приміщенням, що є підставою для задоволення позову у повному обсязі.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 81, 82, 141, ч.3 ст.223, 259, 263, 265, гл.11 розд.3 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням в будинку АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне судове рішення складено 22.07.2020 року.

Позивач: ОСОБА_3 ; місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: С.М. Полонець