Справа № 161/9887/20
Провадження № 2/161/2673/20
У Х В А Л А

07 липня 2020 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ковтуненка В.В.,

за участю секретаря судового засідання Камінського Ю.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника ОСОБА_2 ,

державного виконавця Новосад О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №10 в м. Луцьку заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову. Просить суд зупинити стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 17 травня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського МНО Бондар І.М., зареєстровано в реєстрі за № 1410, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно господарські приміщення /А-2/, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , що належать на праві власності ОСОБА_1 , до винесення судом рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк», треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., старший державний виконавець відділу ПВР УЗПВР Західного МУМЮ Новосад О.Ю. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню з підстав, викладених в заяві.

В судовому засіданні заявник та його представник, кожен зокрема, заяву підтримали з підстав у ній викладених. Просили забезпечити позов.

Третя особа старший державний виконавець відділу ПВР УЗПВР Західного МУМЮ Новосад О.Ю. в судовому засіданні вважав, що заява не підлягає до задоволення, оскільки це свідоме затягування виконавчих дій. Просив відмовити в задоволенні заяви.

Відповідно до ч. 1 статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді заяви, дослідивши письмові матеріали заяви та справи, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Судом при розгляді заяви встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк», треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., старший державний виконавець відділу ПВР УЗПВР Західного МУМЮ Новосад О.Ю. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Також судом достовірно встановлено, і це вбачається із змісту заяви про забезпечення позову, що в ній взагалі відсутнє належне обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позову. Оскільки, єдиною підставою для забезпечення позову заявником вказано «недопущення порушення права власності ОСОБА_1 на належне йому майно».

Однак, суд звертає особливу увагу, що в заяві про забезпечення позову взагалі не зазначено, яким чином невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Крім того, заявником та його представником взагалі не обґрунтовано необхідність застосування саме такого заходу забезпечення позову, як про це вказує заявник. Оскільки сама заява взагалі не містить такого обґрунтування.

Крім того, заявником та його представником взагалі не висловлено пропозицій щодо зустрічного забезпечення.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову є необґрунтованою, як про це зазначено вище та не відповідає вимогам статті 151 ЦПК України.

А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову та відмову в задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15-ти днів з моменту її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала в повному об`ємі складена

14 липня 2020 року.

Суддя В.В. Ковтуненко