справа № 367/1908/20 головуючий у суді І інстанції Оладько С.І.
провадження № 22-ц/824/7471/2020 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лівінського С.В., Нежури В.А.,
з участю секретаряМариненко Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 18 березня 2020 року про відмову у забезпеченні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Бучанська міська державна нотаріальна контора Київської області про визнання заповіту недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Бучанська міська державна нотаріальна контора Київської області про визнання заповіту недійсним.

Разом із заявленими позовними вимогами ОСОБА_1 просила забезпечити її позов та накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Заява обґрунтована тим, що відповідач позов не визнає, має намір прийняти спадщину одноосібно та продати спадкове майно. Невжиття заходів забезпечення позову можу істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 18 березня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення її позову до ОСОБА_2 ,3-я особа Бучанська міська державна нотаріальна контора Київської області про визнання заповіту недійсним.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, не з`ясування всіх фактичних обставин справи, просила скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити заяву.

При цьому, апелянт зазначає, що суду надано докази того, що спірна квартира є спільною власністю подружжя, право власності зареєстровано за ОСОБА_3 .. Вважає, що позивачем надано усі необхідні докази на підтвердження власних доводів.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу. Однак відзив до суду не надійшов.

Учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи(а.с.95.96), до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявник не надав до суду доказів тих обставин, що невжиття зазначених заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких позивач звернулась до суду. Не надано жодного доказу на підтвердження тих обставин, хто є власником зазначеної квартири на даний час, у зв`язку з чим можуть бути порушені права осіб, які не залучені до участі у справі.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1,2 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчинення певних дій.

Згідно ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогам.

Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахування співвідношення прав, про захист яких просить заявник, та інтересів інших учасників судового процесу.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, постановляючи ухвалу, суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, повністю дотримався вимог ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, положень постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" та прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази того, що невжиття заходів забезпечення позову, саме способом про який ставить питання заявник, може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду позивачем не надано. ОСОБА_1 не наведено обґрунтованих мотивів про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди її правам, свободам та інтересам до ухвалення рішення у даній цивільній справі, оскільки предметом позову є заповіт, який оскаржується позивачем і не є майно, на яке просить накласти арешт позивач.

Крім того, колегія суддів враховує, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, що відповідач має право та намір на вчинення дій щодо відчуження нерухомого майна.

Колегія суддів, критично оцінює доводи апелянта про те, що відповідач може продати майно, що утруднить виконання рішення суду, оскільки доказів належності йому майна суду надано не було, вказане є лише припущенням, не підтверджується належними та допустимими доказами та не є підставою для задоволення заяви.

Додані апелянтом до апеляційної скарги нові докази не були подані до суду першої інстанції при винесенні ухвали, а відтак, з урахуванням положень ст. 367 ЦПК України, не приймаються до уваги колегією суддів, так як жодні поважні причини щодо неможливості подання цих доказу до суду першої інстанції в матеріалах справи відсутні і апелянтом не зазначені.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм процесуального та матеріального права при його постановленні, зокрема, ст. 149-153 ЦПК України, на переконання апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи і спростовуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу, а судове рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала не підлягає скасуванню, як така, що постановлена з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 18 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.В. Лівінський

В.А. Нежура