Постанова

Іменем України

15 липня 2020 року

м. Київ

справа № 264/5882/15-ц

провадження № 61-42863св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 лютого 2018 року у складі судді Іванченко А. М. та постанову Апеляційного суду Донецької області від 03 липня 2018 року у складі колегії суддів: Зайцевої С. А., Гаврилової Г. Л., Пономарьової О. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що 11 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Сведбанк» (далі - ВАТ «Сведбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 0415/0808/45-035, відповідно до умов якого, останньому були надані кредитні кошти у розмірі 32 500 доларів США, строком до 11 серпня 2038 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов`язання позичальника, 11 серпня 2008 року ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 0415/0808/45-035-Р-1, відповідно до якого остання зобов`язалася перед банком солідарно з позичальником відповідати за належне виконання зобов`язань за кредитним договором.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Сведбанк» передало ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, у тому числі й за кредитним договором № 0415/0808/45-035 та договором поруки № 0415/0808/45-035-Р-1.

Оскільки позичальником взяті на себе зобов`язання за кредитним договором щодо своєчасного повернення кредиту, сплати процентів за користування ним належно не виконані, у нього станом на 28 липня 2015 року утворилася заборгованість у сумі 830 055,26 грн, з яких: 702 432,71 грн - сума заборгованості за кредитом; 127 622,56 грн - сума заборгованості за відсотками,

Ураховуючи наведене, ПАТ «Дельта Банк» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вказану суму заборгованості за кредитним договором від 11 серпня 2008 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 лютого 2018 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 25 травня 2012 року та 10 жовтня 2014 року позивач одноособово, належно не повідомивши відповідачів, збільшив відсоткову ставку за кредитним договором, встановивши її, відповідно, 13,5 % та з 10 жовтня 2014 року - 14,5 %. Але відповідно до пункту 6.1.1. договору передбачено, що про зміну процентної ставки банк повідомляє позичальника шляхом направлення листа з повідомленням про вручення за 30 (тридцять) календарних днів до вступу в дію зміненої процентної ставки.

Отже, суд дійшов висновку, що банк не довів наявності у відповідачів заборгованості за кредитним договором, а, отже, і права на дострокове стягнення повної суми кредиту.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 03 липня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» залишено без задоволення, а рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 14 лютого 2018 року - без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що банк не надав належних та допустимих доказів про порушення позичальником своїх зобов`язань та, відповідно, не набув права дострокового повернення кредиту в повному обсязі. Банком істотно порушені умови договору, які призвели до передчасного звернення до суду з позовом про дострокове погашення кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2018 року до Верховного Суду, ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій надали неправильну оцінку поданим банком доказам, оскільки, на його думку, наявність та розмір заборгованості було доведено банком, у тому числі й підвищення процентної ставки.

Відзив на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 31 серпня 2018 року у складі судді Крата В. І. відкрито провадження у справі та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 13 квітня 2020 року справу передано судді-доповідачу Лідовцю Р. А.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2020 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

11 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0415/0808/45-035, згідно з умовами якого ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у розмірі 32 500 доларів США для розрахунку за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 із зобов`язанням повернути їх та сплатити відсотки за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних строком починаючи з 10 жовтня 2008 року до 11 серпня 2038 року, щомісячно сплачувати на позичковий рахунок № НОМЕР_1 кошти в рахунок погашення заборгованості у вигляді фіксованої суми (ануїтетний платіж) у розмірі 346,95 доларів США чітко встановлений цим договором термін 10 числа кожного місяця та у день закінчення кредитного договору.

У будь-якому випадку, у тому числі у випадку порушення позичальником термінів здійснення ануїтетного платежу, часткового дострокового погашення кредиту, сума наступних ануїтетних платежів залишається незмінною, крім суми останнього (кінцевого) платежу - платежу в останній день строку користування кредитом, визначеного пунктом 1.3. договору, розмір якого визначається як сума процентів нарахованих/непогашених, у тому числі прострочених, відповідно до умов цього договору, та залишок суми непогашеного кредиту (пункти 3.1.1, 3.1.2).

Пункт 1.3 договору передбачає обов`язок позичальника сплачувати банку проценти за користування кредитом у розмірі 12,50 % річних за весь строк фактичного користування кредитом. Сторони за взаємною згодою, досягнутою при укладанні цього договору, встановили, що розмір визначеної у цьому пункті процентної ставки може змінюватися без укладання додаткового правочину до цього договору у випадку і у порядку, встановленому у пунктах 6.1., 8.4. договору.

Пунктом 6.1.1. договору передбачено, що про зміну процентної ставки банк повідомляє позичальника шляхом направлення листа з повідомленням про вручення за 30 календарних днів до вступу в дію зміненої процентної ставки.

Відповідачем було надано до судам квитанції по сплаті ним зазначених платежів, у розмірі, визначеному у кредитному договорі (том 2, а. с. 29-93).

З метою забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором, між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки від 11 серпня 2008 року № 0415/0808/45-035-Р-1, за умовами якого відповідач поручається перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором від 11 серпня 2008 року та несе солідарну відповідальність з позичальником за виконання договірних зобов`язань.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору № 0415/0808/45-035.

На день укладення договору купівлі-продажу прав вимоги фактичний розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором становив: строкова заборгованість за тілом кредиту складала 31 987,98 доларів США (простроченої заборгованості за тілом кредиту не було), а також заборгованість у сумі 174,54 долара США нарахованих відсотків та 58,13 доларів США нарахованих відсотків (прострочених до 31 дня) (том 1, а. с. 14-18).

05 червня 2012 року ОСОБА_1 банком було надіслано повідомлення про відступлення прав вимоги за кредитним договором на користь ПАТ «Дельта Банк», який є єдиним власником всіх прав вимоги з 25 травня 2012 року, де було зазначено, що відступлення не призведе до будь-яких змін обсягу прав та обов`язків за кредитними документами. Зокрема, суми, що підлягають сплаті, та строки їх сплати залишаються такими ж. Вказаний новий банківський рахунок для проведення наступних платежів за кредитним договором (том 1, а. с.100).

25 травня 2012 року та 10 жовтня 2014 року банк одноособово, належно не повідомивши відповідачів, збільшив відсоткову ставку за кредитним договором, встановивши її, відповідно, у розмірі 13,5 % та 14,5 %.

За розрахунком банку, станом на 28 липня 2015 року, за кредитним договором утворилася заборгованість у сумі 830 055,26 грн, з яких: 702 432,71 грн - сума заборгованості за кредитом; 127 622,56 грн - сума заборгованості за відсотками.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ПАТ «Дельта Банк» задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно із частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши та оцінивши всі надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов обґрунтованого висновку про те, що банк не довів факту наявності заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 11 серпня 2008 року, а тому не набув права дострокового стягнення всієї суми заборгованості за кредитом на підставі частини другої статті 1050 ЦК України.

Доводи касаційної скарги щодо правомірності підвищення банком процентної ставки, є безпідставними.

Апеляційний суд правильно вказав, що позивач не довів обставин, на які посилався , як на обґрунтування своїх вимог, які б давали підстави вважати, що на момент переходу прав вимоги до ПАТ «Дельта Банк» відсоткова ставка за спірним кредитним договором становила 13,5 % річних, а у подальшому збільшена банком до 14,5 %, оскільки доводи заявника про те, що останній страховий поліс датується 10 серпня 2010 року не відповідають дійсності, спростовуються дослідженими судами доказами та наявними у матеріалах справи копіями договорів добровільного страхування майна та розрахунковими квитанціями.

При цьому, ухвалою суду апеляційної інстанції від 05 червня 2018 року було витребувано у ПАТ «Дельта Банк» розрахунок заборгованості по кредитному договору, станом на 28 липня 2015 року, з урахуванням процентної ставки 12,5 %, як передбачено пунктом 1.3. кредитного договору, з роз`ясненням вимог статті 12 ЦПК України. Проте, банком повідомлено про неможливість подати докази, оскільки позивач знаходиться у стані ліквідації, а тому немає технічної можливості вносити зміни в програмне забезпечення з автоматичним процесом здійснення нарахувань за кредитним договором, а також немає посадової особи, яка могла би здійснити ці нарахування окремо. Отже, позивач не довів обставин, на які посилався, як на обґрунтування своїх вимог.

Крім того, суду не було надано доказів того, що банк належно повідомляв боржника про підвищення процентної ставки, а тому, у будь якому разі, така зміна процентної ставки є нікчемною відповідно до положень частини другої статті 215 ЦК України, частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.

При цьому, ОСОБА_1 було надано до суду першої інстанції докази сплати усіх передбачених кредитним договором платежів, виходячи з процентної ставки в 12,5 %, як передбачено договором, станом на час звернення банком до суду з позовом (том 2, а. с. 29-93), які були дослідженні та оцінені судами попередніх інстанцій, а банк на вимогу суду відмовився надавати докази наявності заборгованості за спірним кредитним договором, виходячи з указаного розміру процентної ставки, що було його процесуальним обов`язком відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Рішення Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Донецької області від 03 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Р. А. Лідовець Ю. В. Черняк