Ухвала

15 липня 2020 року

м. Київ

справа № 359/10128/16-ц

провадження № 61-43508св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Банк національний кредит»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Апеляційного суду Київської області від 23 липня 2018 року у складі колегії суддів: Мережко М. В., Суханової Є. М., Матвієнко Ю. О.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року публічне акціонерне товариство «Банк національний кредит» (далі - ПАТ «Банк національний кредит») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання нікчемного правочину недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що 23 червня 2014 року ПАТ «Банк національний кредит» і ОСОБА_1 уклали договір банківського вкладу «Стандартний» № DF1489/2014-1. За умовами договору банк відкрив банківський рахунок № НОМЕР_1 /2635.3.080906.004, а ОСОБА_1 вніс на цей рахунок грошові кошти в розмірі 114 000,00 дол. США.

ПАТ «Банк національний кредит» зобов`язався розміщувати ці грошові кошти на депозит з 23 червня 2014 року до 23 червня 2017 року та сплачувати проценти за користування грошовими коштами в розмірі 8% річних. Як вбачається з пункту 3.7 договору банківського вкладу, у випадку розірвання цього договору з ініціативи вкладника в період від одного до 1 096 днів з дати внесення суми депозиту, проценти нараховуються та сплачуються за ставкою 2% річних та 1 % річних для іноземних валют за весь час знаходження коштів на депозитному рахунку .

Між банком та ОСОБА_3 05 лютого 2015 року укладений договір про внесення змін № 1 до договору банківського вкладу «Стандартний» № DF1489/2014-1 від 23 червня 2014 року. Цим договором пункт 3.7 був викладений у такій редакції: «у випадку розірвання договору банківського вкладу з ініціативи вкладника розмір процентів за користування депозитом становить 8 % річних за весь період знаходження коштів на депозитному рахунку».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 червня 2015 року № 114 у ПАТ «Банк Національний кредит» запроваджена тимчасова адміністрація.

Під час проведення перевірки правочинів, вчинених протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, виявлено, що в договорі про внесення змін № 1 від 05 лютого 2015 року до договору банківського вкладу «Стандартний» № DF1489/2014-1 від 23 червня 2014 року ПАТ «Банк національний кредит» відмовився від власних майнових вимог до відповідача. Ця обставина свідчить про те, що вказаний договір суперечить пункту 1 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а відтак договір є нікчемним .

На підставі викладеного позивач ПАТ «Банк національний кредит» просить суд визнати недійсним договір про внесення змін № 1 від 05 лютого 2015 року до договору банківського вкладу «Стандартний» № DF1489/2014-1 від 23 червня 2014 року.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 січня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

У травні 2018 року ПАТ «Банк національний кредит» подав апеляційну скаргу на зазначене рішення суду.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 23 липня 2018 року апеляційну скаргу задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове судове рішення.

Позов ПАТ «Банк національний кредит» до ОСОБА_3 про визнання нікчемного правочину недійсним задоволено.

Визнано договір про внесення змін № 1 від 05 лютого 2015 року до договору банківського вкладу № DF1489/2014-1 від 23 червня 2014 року укладений між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк національний кредит» недійсним .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк національний кредит» (у стадії ліквідації) судові витрати в сумі 3 445,00 грн.

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить передати справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, скасувати постанову суду апеляційної інстанції і залишити в силі рішення місцевого суду, стягнути із позивача на його користь судові витрати.

Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження, витребувано справу з суду першої інстанції.

26 вересня 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У жовтні 2018 року до Верховного Суду від ПАТ «Банк національний кредит» надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому він просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції без змін.

Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 14 квітня 2020 року призначений повторний автоматизований розподіл вказаної судової справи.

У квітні 2020 року справу розподілено судді-доповідачу.

Відповідно до пункту 2 розділу II «Перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (в редакції, яка діяла на момент подачі касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд касаційної інстанції вважає, що справу необхідно призначити до судового розгляду.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Необхідності виклику учасників справи для надання пояснень у справі не вбачається.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ураховуючи, що згідно з частиною першою статті 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформує учасників справи про те, що зазначена інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.

З огляду на положення частини одинадцятої статті 34 ЦПК України, з урахуванням категорії та складності справи, справа підлягає розгляду в складі п`яти суддів.

Керуючись статтею 401, частиною першою статті 402 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк національний кредит» до ОСОБА_3 про визнання нікчемного правочину недійсним призначити до судового розгляду.

Справу розглянути в порядку спрощеного позовного провадження в складі п`яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Інформацію про дату розгляду справи оприлюднити на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

СуддіС. Ю. Мартєв
Є. В. Петров
В. М. Сімоненко