ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1288/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №709/379/20 Категорія: 305010200 Левченко В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Новікова О.М.

за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 01 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із даним позовом.

Позовна заява мотивована тим, що 22 лютого 1999 року о 16 год. 15 хв. на трасі Кіровоград-Кривий Ріг в районі села Гурівка сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ніссан» (державний номер: НОМЕР_1 ) з водієм ОСОБА_2 , пасажиром якого був позивач, та автомобіля «Пежо Партнер» під керуванням ОСОБА_3 , що належав ВАТ «Криворіжсталь», правонаступником якого є відповідач - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Внаслідок вказаної ДТП йому завдано тілесні ушкодження, через які він опинився в лікарні та переніс декілька операцій. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_3 загинув.

Висновком МСЕК від 18 серпня 1999 року позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності. Висновком МСЕК від 20 вересня 2000 року підтверджено ІІ групу інвалідності. Висновком МСЕК від 01 вересня 2006 року встановлено ІІІ групу інвалідності, яка підтверджувалась кожного року. Висновком МСЕК від 01 серпня 2013 року встановлено ІІ групу інвалідності безтерміново.

Зазначені обставини було встановлено рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.07.2010 року по справі №2-33/10/0408, залишеним в силі ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08.12.2010 року по справі №22ц-24818/10.

У подальшому судовими рішеннями стягнуто з відповідача на користь позивача грошові суми щомісячно у рахунок відшкодування втраченого заробітку за період з 18 серпня до 01 вересня 2000 року, з 01 вересня 2000 року до 01 серпня 2003 року.

На підставі висновку Обласного комунального закладу «Бюро судово-медичної експертизи» (м. Дніпропетровськ) від 17 вересня 2009 року, яким позивачу встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 30 %, ухвалено рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08 липня 2010 року, яким стягнуто з відповідача по 1 073,90 грн щомісячно з 01 лютого 2010 року в рахунок відшкодування втраченого заробітку.

Висновком судово-медичної експертизи від 06 серпня 2014 року встановлено 60 % втрати професійної працездатності та визначено потребу в санаторному лікуванні.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 22 вересня 2014 року скореговано розмір щомісячних виплат з урахуванням збільшення відсотку втрати професійної працездатності з 30 % до 60 % та стягнуто з відповідача по 3 011,34 грн щомісячно з 01 серпня 2014 року.

У подальшому рішеннями судів було скореговано суму щомісячних виплат у рахунок відшкодування втраченого заробітку, та в останнє рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24 вересня 2019 року, яке залишено без змін постановою апеляційного суду Черкаської області від 03 грудня 2019 року, скорегована сума щомісячних виплат у рахунок відшкодування втраченого заробітку на його користь та стягнуто з відповідача 10 307,15 грн відшкодування втраченого заробітку, внаслідок каліцтва щомісячно, починаючи з 01.04.2019 року. Стягнуто з відповідача 3 335,18 грн в рахунок відшкодування невиплачених сум втраченого заробітку за період з 01.01.2019 року по 01.04.2019 року.

Позивач зазначав, що вимоги про перерахунок сум щомісячних платежів, раніше визначених судом, підлягають до задоволення за час, що не перевищує трьох років.

Вказував, що відповідач повинен був відшкодувати позивачу за період з 01 січня 2020 року до 01 березня 2020 року в рахунок втраченого заробітку 23 330,60 грн, проте фактично сплатив лише 20 614,30 грн, тому заборгованість, що підлягає стягненню з відповідача, становить 2 716, 30 грн. При цьому відшкодування втраченого заробітку з 01 березня 2020 року має становити 11 665, 30 грн.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд стягнути з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на його користь грошову суму у розмірі 2 716,30 грн у рахунок не нарахованих і невиплачених сум відшкодування втраченого заробітку за період з 01.01.2020 року по 01.03.2020 року та стягнути з відповідача на його користь по 11 665,30 грн щомісячно з 01.03.2020 року у рахунок відшкодування втраченого заробітку, спричиненого каліцтвом.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 01 червня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 2 716,30 грн відшкодування втраченого заробітку за період з 01 січня 2020 року по 01 березня 2020 року.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 11 665,30 грн відшкодування втраченого заробітку внаслідок каліцтва щомісячно, починаючи з 01 березня 2020 року.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір у розмірі 1 681,60 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позовні вимоги позивача щодо збільшення призначеного судом розміру відшкодування шкоди на коефіцієнт підвищення мінімальної заробітної плати є обґрунтованими та суд погодився з розрахунком позивача, що за період з 1 січня 2020 року по 1 березня 2020 року йому не нараховано та не сплачено 2 716,30 грн. Відповідачем жодного контррозрахунку розміру відшкодування суду не надано. При цьому доводи відповідача про те, що розмір відшкодування взагалі не підлягає перерахунку, оскільки вперше розмір відшкодування визначено, виходячи з середньої заробітної плати позивача за займаною ним посадовою на час завдання шкоди, а тому збільшення розміру мінімальної заробітної плати не є підставою для такого перерахунку, суд першої інстанції відхилив, як безпідставні. Зокрема, закладена в ч. 2 ст. 1208 ЦК України норма, спрямована на забезпечення реального захисту інтересів потерпілого, в даному випадку позивача, а тому її застосування не залежить від способу обчислення розміру відшкодування шкоди при призначенні такого.

В апеляційній скарзі, представник ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» - адвокат Тер-Товмасян Ю.Г. вказував, що рішення суду є необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права та недотриманням норм матеріального права, а також таким, що не ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному з`ясуванні в цивільній справі всіх обставин справи в їх сукупності, а висновки суду не відповідають обставинам справи, тому просила суд його скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви поданої ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що при вирішенні спору судом належить встановити, у зв`язку з чим потерпілий просить змінити розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, а саме: чи у зв`язку зі збільшенням вартості життя, чи у зв`язку із збільшенням розміру мінімальної заробітної плати.

Вказує, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для задоволення позову, на підставі ч. 2 ст.1208 ЦК України, так як вперше ОСОБА_1 було визначено розмір відшкодування, виходячи із втраченого заробітку (його середньомісячної зарплати), а не з мінімальної заробітної плати (рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 01 червня 2000 року).

При цьому позивачем не заявлялось вимог про збільшення розміру відшкодування шкоди в зв`язку із підвищенням вартості життя шляхом індексації.

Крім того, в основу рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 01.06.2020 року у справі №709/379/20 в частині визначення відсотку втрати професійної працездатності було взято за основу висновок експерта від 08.04.2014 року за №б/н, хоча доцільніше використовувати інформацію з довідки МСЕК про стійку втрату працездатності.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається із матеріалів справи, 22 лютого 1999 року з вини водія автомобіля "Peugeot Partner" д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_3 , належного ВАТ «Криворіжсталь», правонаступника якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», сталась дорожньо-транспортна пригода. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди позивач як пасажир автомобіля марки "Nissan" д.н.з. НОМЕР_1 , що також був учасником дорожньо-транспортної пригоди, отримав тілесні ушкодження, у зв`язку з чим переніс кілька операцій.

Висновком МСЕК від 18 серпня 1999 року позивачу було встановлена ІІ група інвалідності, 20 вересня 2000 року - підтверджено ІІ групу інвалідності, 1 вересня 2006 року - встановлено ІІІ групу інвалідності, 1 серпня 2013 року - встановлена ІІ групу інвалідності безтерміново.

Внаслідок отриманих травм та інвалідності позивачу було встановлено стійку втрату працездатності 30-35%, та рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривий Ріг від 01 червня 2000 року було встановлено вину ВАТ «Криворіжсталь» в каліцтві позивач та стягнуто на його користь з 18 серпня 2000 року по 95,14 грн. щомісячно в рахунок відшкодування втраченого заробітку.

У подальшому в зв`язку зі зміною відсотків втрати працездатності і встановленням різних груп інвалідності та, враховуючи коефіцієнт збільшення розміру мінімальної заробітної плати, судовими рішеннями розмір відшкодування втраченого позивачем заробітку збільшувався.

Висновком судово-медичної експертизи від 06 серпня 2014 року встановлено 60% втрати професійної працездатності та визначено потребу в санаторному лікуванні.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 вересня 2014 року скореговано розмір щомісячних виплат з урахуванням збільшення відсотку втрати професійної працездатності з 30% до 60% та стягнуто з відповідача по 3 011,34 грн щомісячно з 01 серпня 2014 року.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 04 жовтня 2017 року стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь позивача 12 990,10 грн відшкодування втраченого заробітку за період з 01 вересня 2015 року до 01 лютого 2017 року та стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 7 903,92 грн відшкодування втраченого заробітку внаслідок каліцтва щомісячно, починаючи з 01 лютого 2017 року.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 15 червня 2018 року стягнуто з відповідача на користь позивача 3 874,50 грн в рахунок відшкодування невиплачених сум втраченого заробітку за період з 01.01.2018 року по 01.04.2018 року та стягнуто на його користь 9 195,42 грн відшкодування втраченого заробітку, внаслідок каліцтва щомісячно, починаючи з 01.04.2018 року.

В подальшому, рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24 вересня 2019 року стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1 3 335,18 грн відшкодування втраченого заробітку за період з 01 січня 2019 року по 01 квітня 2019 року та стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь позивача 10 307,15 грн відшкодування втраченого заробітку внаслідок каліцтва щомісячно, починаючи з 01 квітня 2019 року.

У даній справі, позивач просив скорегувати розмір відшкодування у зв`язку із зміною мінімальної заробітної плати.

Статтею 455 ЦК УРСР (в редакції чинній на час заподіяння шкоди позивачу) передбачено, що в разі заподіяння каліцтва або іншого ушкодження здоров`я організація чи громадянин, відповідальні за шкоду, зобов`язані відшкодувати потерпілому заробіток, втрачений ним внаслідок втрати або зменшення працездатності, а також відшкодувати витрати, викликані ушкодженням здоров`я (посилене харчування, протезування, сторонній догляд тощо).

Відповідно до ст. 457 ЦК УРСР якщо каліцтво або інше ушкодження здоров`я заподіяно організацією або громадянином, не зобов`язаними сплачувати за потерпілого внески по державному соціальному страхуванню, ця організація або громадянин повинні відшкодувати потерпілому шкоду за правилами ст.ст. 440, 441, 450 цього Кодексу у частині, що перевищує суму одержуваної ним допомоги або призначеної йому після ушкодження його здоров`я і фактично одержуваної ним пенсії.

У частині третій статті 5 ЦК України визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

У пункті 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Тлумачення статті 5 та пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що за загальним правилом, дія актів цивільного законодавства в часі має футороспективний характер, тобто спрямована на майбутнє. У зв`язку з чим законодавець передбачає, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Проте із загального правила про застосування актів цивільного законодавства до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ними чинності пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень передбачається виняток і допускається застосування ЦК України до прав та обов`язків, які продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами (абзац 1 частини першої статті 1202 ЦК України).

За заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду. За заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду (стаття 1208 ЦК України).

Тобто, цивільним законодавством для охорони прав фізичних осіб - кредиторів встановлена можливість збільшення розміру відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю у триваючих правовідносинах.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року справа № 476/72/17 (провадження № 61-13283св18) зроблено висновок, що «відповідно до частини першої статті 1202 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. Згідно з частиною другою статті 1208 ЦК України за заявою потерпілого у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, підлягає відповідному збільшенню на підставі рішення суду. Аналіз зазначеної норми закону дає підстави для висновку, що вона спрямована на забезпечення реальності захисту інтересів потерпілого й повноти відшкодування, оскільки відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, є тривалим у часі процесом. Таким чином, з моменту прийняття судом рішення про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, особа має право на його збільшення у разі збільшення розміру мінімальної заробітної плати».

Перерахунок здійснюється шляхом обчислення судами коефіцієнта кратності збільшення розміру мінімальної заробітної плати шляхом ділення нового її розміру на попередній, а також застосування цього коефіцієнта для перерахунку розміру відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, що узгоджується з положеннями частини другої статті 1208 ЦК України.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 листопада 2019 року в справі № 676/1570/17 (провадження № 61-25989св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року в справі № 476/72/17 (провадження № 13283св18).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» мінімальна заробітна плата у 2020 році із 01 січня становить 4 723 грн.

Отже коефіцієнт росту мінімальної заробітної плати у порівнянні з 2019 роком становить 1,1318 (4 723 грн / 4 173 грн), а тому з першого січня 2020 року позивач повинен був отримувати 11 665,63 грн, виходячи з розрахунку 1,1318 х 10 307,15 грн.

Отже недоплата за період з 01 січня 2020 року по 01 березня 2020 року 2 716,96 грн (23 331,26 грн - 20 614,30 грн).

Щодо доводів апеляційної скарги в частині того, що суд помилково послався на частину 2 статті 1208 ЦК України, оскільки позивачу вперше визначено розмір відшкодування, виходячи з його середньомісячної заробітної плати, а не мінімальної заробітної плати, колегія суддів відхиляє, оскільки дана норма передбачає можливість збільшення розміру відшкодування шкоди у зв`язку зі збільшенням розміру мінімальної заробітної плати виключно за заявою самого потерпілого та спрямована на забезпечення реального захисту його інтересів.

Крім того, вказані доводи скаржника були предметом перегляду судом касаційної інстанції під час чергового збільшення розміру щомісячних виплат ОСОБА_1 та викладені у постанові ВС від 16 січня 2020 року у справі №709/323/17.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині того, що судом першої інстанції помилково взято до уваги відсоток втрати професійної працездатності, який визначений висновком експерта від 08.04.2014 за №б/н, а не довідку МСЕК про стійку втрату працездатності, то колегія суддів доходить наступних висновків.

Як видно із матеріалів справи, КУ «Черкаське обласне бюро судово-медичної експертизи» проведено судово-медичну експертизу та надано відповідний висновок №33-к від 08.04.2014 року, яким встановлено стійкий ступінь втрати працездатності ОСОБА_1 60%.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України).

Відповідно до частини 1 статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Як встановлено колегією суддів, проведення судом попередньої судово-медичної експертизи №33-к від 08.04.2014 року було зумовлено тим, що позивачу при повторному огляду МСЕК 01.08.2013 року встановлено ІІ групу інвалідності безтерміново.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що наразі вказані обставини не змінились, оскільки ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи безтерміново.

Колегія суддів вважає зазначений висновок експертизи належним, допустимим, а також достатнім доказом у справі щодо встановлених у ньому обставин.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» - залишити без задоволення.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 01 червня 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 липня 2020 року.

Судді: