Справа № 914/1174/2012
Провадження № 22-ц/4808/457/20
Головуючий у 1 інстанції Калиновський М. М.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Ясеновенко Л.В., Девляшевського В.А.

секретаря Мельник О.В.

представника ТОВ «Фінансова компанія Форінт» Тістика Р.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа №914/1174/2012 таким, що не підлягає виконанню, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Снятинського районного суду від 27 січня 2020 року, ухвалену у складі судді Калиновського М. М. у м.Снятині,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась в суд з заявою про визнання виконавчого листа №914/1174/2012 таким, що не підлягає виконанню.

Заява мотивована тим, що рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 11.09.2013 р. рішення Снятинського районного суду від 25.07.2012 р. скасовано та стягнуто в користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 в солідарному порядку заборгованість по кредитному договору №010/14-10-597G109 від 20.08.2007р., що становить 445 394,13 грн. В погашення кредитної заборгованості звернуто стягнення на п`ятикімнатну квартиру загальною площею 154,3 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1 та на нежитлове приміщення АДРЕСА_2 (магазин), розташоване АДРЕСА_3 АДРЕСА_1 . Крім цього, постановлено стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 порівну судовий збір в сумі 3 441 грн. На виконання вищезазначеного рішення видано виконавчий лист. 14.12.2015 р. стягувач - ПАТ «РайффайзенБанкАваль», звернувся до апеляційного суду Івано-Франківської області із заявою про роз`яснення рішення апеляційного суду від 11.09.2013 р., оскільки дане рішення позивачу не зрозуміле стосовно того, яку саме суму та валюту було присуджено до стягнення при ухваленні даного рішення. Ухвалою від 14.04.2016 р., в задоволенні заяви ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про роз`яснення рішення апеляційного суду від 11.09.2013 р. відмовлено, мотивуючи, що рішення апеляційного суду від 11.09.2013 р. про стягнення заборгованості викладено чітко і зрозуміло, зокрема зазначено в якій саме валюті і в якому розмірі стягнено заборгованість 445 394,13 грн. Ухвалою Снятинського районного суду від 04.10.2018 р. проведено заміну стягувача за виконавчим листом №914/1174/2012 від 13.11.2013 р. із ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ТОВ «ФК «Форінт». Вказує, що нею сплачено 445394, 13 грн боргу та 44539,41 грн виконавчого збору, тобто свої зобов`язання перед стягувачем виконала, що підтверджується довідкою Снятинського РВ ДВС від 04.12.2019 р. приватним виконавцем Безруким О.В., за заявою ТОВ «ФК «Форінт» постановою від 13.11.2019 р. відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №914/1174/2012 від 13.11.2013 р. виданого Снятинським районним судом. Посилаючись на те, що таке стягнення є в подвійному розмірі, заборгованість заявницею погашена у розмірі визначеному рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області, просить виконавчий лист №914/1174/2012 від 13.11.2013 р. визнати таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Снятинського районного суду від 27 січня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа №914/1174/2012 таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що згідно із довідкою Снятинського районного відділу ДВС від 4 грудня 2019 року № 12.10-36/625 по виконавчому листу № 914/1174/2012 від 13 листопада 2013 року нею сплачено 445394, 13 грн. боргу та 44539, 41 грн. виконавчого збору. Враховуючи викладене, заборгованість згідно рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 11 вересня 2013 року у справі № 914/1174/2012 нею погашена в повному розмірі, що вказує на те, що свої зобов`язання перед стягувачем виконані. 13 листопада 2019 року, приватним виконавцем Безруким О. В., за заявою ТзОВ ФК «Форінт», прийнято Постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання виконавчого листа № 914/1174/2012 від 13 листопада 2013 року виданого Снятинським районним судом. Вказує, що суд не приймав рішення про стягнення заборгованості в двох валютах. Навпаки визначивши склад заборгованості суд прийняв рішення про стягнення 445394, 13 грн., що як зазначено в ухвалі від 14 квітня 2016 року, повністю відповідає позовним вимогам банку згідно із якими заявлено суму заборгованості в іноземній валюті доларах США з переведенням іноземної валюти в українську за курсом станом на 21.03.2012 року.

10 березня 2020 року представник ТОВ «ФК`Форінт» Тістик Р.Б. подав відзив на апеляційну скаргу в якій доводи апеляційної скарги заперечує. Вказує, що в межах виконавчого провадження № 60600146 підлягає до стягнення заборгованість в меншому розмірі, а саме 38 793,42 дол. США (55 730,51 дол. США за мінусом 16 937,09 дол. США). Натомість, долучена ОСОБА_1 до своєї заяви від 08.12.2019 року довідка № 12.10-36/625 від 04.12.2019 року видана Снятинським районним відділом ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області не підтверджує фактичне виконання в повному обсязі рішення суду згідно виконавчого документу, а лише відображає інформацію щодо загальних сум, які були стягнені з ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом № 914/1174/2012 від 13.11.2013 року в межах виконавчого провадження №41576255. З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Форінт» в сумі 38 793,42 дол. США, яка має бути повернена саме у тій валюті, в якій кошти були видані позичальнику, а саме в доларах США.

У судовому засіданні представник ТОВ «Фінансова компанія Форінт» Тістик Р.Б.заперечив доводи апеляційної скарги, вважає рішення суду законним та обгрунтованим.

ОСОБА_1 у встановленому законом порядку повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, проте у судове засідання не з`явилась, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у її відсутності.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення судової повістки не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа №914/1174/2012 таким, що не підлягає виконанню , суд першої інстанції виходив з того, що 13.11.2019 р. приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Безруким О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60600146. Згідно даної постанови до стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Форінт» підлягає наступна заборгованість 35 178,31 дол. США- заборгованість по кредитному договору ; 3 499,96 дол. США заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами; 11,15 дол. США пеня. В межах виконавчого провадження уже підлягає до стягнення заборгованість в меншому розмірі, а саме 38 793,42 доларів США. Таким чином, заявниця має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Форінт» в сумі 38 793,42 доларів США.

Висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Судом встановлено, що рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 11.09.2013 р., рішення Снятинського районного суду від 25.07.2012 р. у справі №914/1174/2012 скасовано та стягнуто на користь ПАТ «РайффайзенБанкАваль» з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 в солідарному порядку заборгованість по кредитному договору №010/14-10-597G109 від 20.08.2007р., яка складається: з 52115,4 доларів США, що становить у гривневому еквіваленті 416 532,33 грн., 3 499,96 доларів США, що становить 27 973,43 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами і пеню в сумі 115,15 доларів США, що становить 445 394,13 грн.

З довідки від 04.12.2019 р. №12.10-36/625, виданої Снятинським РВ ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області, вбачається, що по виконавчому листу №914/1174/2012 від 13.11.2013 р., виданого Снятинським районним судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Форінт» оплачено 445 394,13 грн., боргу та 30 600 грн., виконавчого збору на користь держави. Згідно виконавчого провадження №60093916 боржницею оплачено виконавчий збір в сумі 13939,41 грн., на користь держави.

13.11.2019 р., приватним виконавцем Безруким О.В., за заявою ТОВ «ФК «Форінт» прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконавчого листа №914/1174/2012 від 13.11.2013 р. виданого Снятинським районним судом.

За положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VІІІ (далі - Закон № 1404-VІІІ; у редакції, чинній на час прийняття постанови державного виконавця від 11 жовтня 2016 року) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону № 1404-VІІІ).

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до вимог статті 192 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

За змістом пункту 30.1 статті 30 Закону України від 5 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень під час обчислення боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону № 1404-VІІІ.

Відповідно до частин третьої-п`ятої статті 49 Закону № 1404-VІІІ у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.

Кошти виконавчого збору, стягнуті під час виконання рішення про стягнення коштів в іноземній валюті, відповідно до цієї статті підлягають валютообмінній фінансовій операції, а одержані після цього кошти у гривнях зараховуються до Державного бюджету України.

Витрати у зв`язку з валютообмінними фінансовими операціями та інші витрати, пов`язані з перерахуванням коштів, покладаються на боржника.

Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 11.09.2013 р визначено суму боргу в іноземній валюті з її відображенням в еквіваленті у гривні за офіційним курсом НБУ

У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням.

У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.

Саме таких висновків дійшла Велика палата Верховного Суду у постанові від 4 липня 2018 року (справа № 761/12665/14-ц).

Звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішення під час обчислення боргу в іноземній валюті державний виконавець повинен здійснювати з дотриманням вимог, визначених у статті 49 Закону № 1404-VІІІ.

Таким чином, зазначення у постанові державного виконавця про відкриття виконавчого провадження суми боргу в іноземній валюті з її відображенням в еквіваленті у гривні, відповідає змісту судового рішення, не впливає на порядок звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішення під час обчислення боргу в іноземній валюті, передбачений Законом № 1404-VІІІ, та не свідчить про незаконність постанови про відкриття виконавчого провадження.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Ухвалу Снятинського районного суду від 27 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного судового рішення.

Повний текст складено 17 липня 2020 року.

Судді: В.Д.Фединяк Л.В.Ясеновенко

В.А.Девляшевський