Справа № 505/269/17
У Х В А Л А

20 липня 2020 року Ананьївський районний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Желяскова О. О.,

за участю:

секретаря судового засідання Гула О.Р.,

представника відповідача - ОСОБА_1 ,

представника третьої особи - Гурової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ананьїв Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа прокуратура Одеської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та судових витрат,

В С Т А Н О В И В:

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа прокуратура Одеської області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та судових витрат.

3 квітня 2020 року на адресу Ананьївського районного суду Одеської області надійшла заява представника позивача адвоката Кресюн Василя Андрійовича, повноваження якого підтверджені договором про надання правової допомоги від 30 січня 2017 року (Том справи №1 а.33) та виданим на його підставі ордером серії ОД №233655 від 3 лютого 2017 року (Том справи №1 а.32), про заміну неналежного відповідача та залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Клопотання обґрунтовується тим, що 3 лютого 2017 року за №11/4 ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 до Котовського міськрайонного суду Одеської області було подано позовну заяву до Держави в особи Державної казначейської служби та прокуратури Одеської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також судових витрат, завданої незаконними рішенням та діями досудового слідства Котовської міжрайонної прокуратури Одеської області.

Як зазначає представник позивач в заяві, під час розгляду справи заступником прокурора Одеської області було надано заперечення до позову, в яких він просив відмовити у позові до прокуратури, оскільки відшкодування моральної шкоди здійснюється державою, а тому прокуратура Одеської області не є належним відповідачем.

Представник позивача зазначає, що з урахуванням викладеного, а також діючої на той час судовою практикою, ним було подано заяву про виключення прокуратури Одеської області з числа відповідачів та залучення її до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

Враховуючи викладене ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 14 листопада 2017 року прокуратуру Одеської області виключено з числа відповідачів у справі.

При цьому, як зазначає представник позивача, 12 березня 2020 року він приймав участь у розгляді іншої цивільної справи за аналогічних питань Одеським апеляційним судом, за результатами якого в позові було відмовлено, у зв`язку з тим, що його було подано до неналежного відповідача, а саме Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області.

Як вказано в заяві про заміну неналежного відповідача, апеляційним судом було роз`яснено, про те, що Велика Палата Верховного суду вказала не те, що належним відповідачем про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава, як учасник цивільних правовідносин, як правило в особі органу, який позивач визначає порушником своїх прав. Держава бере участь у справі, як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Представник позивача зазначає, що лише 27 березня 2020 року ним було знайдено в Єдиному державному реєстрі судових рішень Постанову Великої Палати Верховного Суду по справі №242/4741/16-ц від 27 листопада 2019 року, яка була оприлюднена лише 6 лютого 2020 року, в якій судом було вказано про те, що відповідачем у справах про відшкодування шкоди завданої незаконним діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду є орган, діями, якого завдано шкоду, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба чи її територіальний орган.

У заяві про заміну неналежного відповідача представник позивача зазначає, що 22 травня 2019 року Ананьївським районним судом Одеської області було закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_2 та призначено її до розгляду по суті.

Проте, представник позивача, зазначає, що на момент звернення до суду з позовною заявою, існувала судова практика, відповідно до якої належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, визнавалася Державна казначейська служба України чи її територіальні органи. Лише у березні 2020 року з рішень Одеського апеляційного суду та Великої Палати Верховного Суду представнику позивача стало відомо про зміни в судовій практиці, відповідно до яких належним відповідачем у справах зазначеної категорії має виступати орган, чиїми діями завдано шкоду.

У зв`язку з викладеним, представник позивача зазначає, що з об`єктивних причин не міг до 27 березня 2020 року знати про необхідність заміни неналежного відповідача та просить суд : 1) замінити неналежного відповідача Державу Україна в особі Державної казначейської служби України на належного відповідача Державу в особі прокуратури Одеської області; 2) Державну казначейську службу України залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

В подальшому 24 квітня 2020 року на адресу суду надійшли пояснення представника прокуратури Одеської області від 16 квітня 2020 року за вихідним №05/2-1508-19 (Том справи №2 а.49-51) щодо заяви про залучення до справи належного відповідача.

В зазначених поясненнях представник третьої особи зазначив, що обґрунтовуючи заяву про заміну неналежного відповідача представник позивача посилався на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 27 листопада 2019 року у справі 242/4741/16-ц.

Проте, на думку представника третьої особи, вимоги представника позивача про заміну неналежного відповідача не підлягають задоволенню.

Так, як зазначає представник прокуратури Одеської області, позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12 вересня 2009 року відносно позивача, як оперуповноваженого сектору карного розшуку Котовського МВ ГУ МВС України в Одеській області, порушено три кримінальні справи, які об`єднані у провадження №1, за ознаками злочинів, передбачених ч.1 ст.396, ч.3 ст.364 КК України.

Враховуючи те, що постановою від 26 грудня 2016 року закрито кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, позивач просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного казначейського рахунку Державної казначейської служби України моральну та матеріальну шкоду.

Представник прокуратури Одеської області у поясненнях зазначає, що у позивача виникло право порушувати питання про відшкодуванні моральної шкоди на підставі положень ст.ст. 1167, 1176 та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Водночас, суб`єктом відповідальності у таких справах є держава, а не конкретний орган, через що прокуратура Одеської області є неналежним відповідачем у справі.

Як вказано в поясненнях третьої особи, поряд з цим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі №242/4741/16-ц, на яку послався представник позивача, виклала правову позицію щодо застосування норм права у правовідносинах за вимогами про відшкодування шкоди, завданої рішеннями та бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження на підставі ст.ст. 1172, 1174 ЦК України, що не є тотожними, які виникли у цій справі.

Так, застосовуючи положення ст.ст.1172, 1174 ЦК України, Верховний Суд дійшов висновку що, Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, Верховний Суд водночас вказав, що залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

Між тим, на думку представника третьої особи, спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України.

Так, відповідно до ч.1 ст.1176 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна, у вигляді стягнення з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

У зв`язку з викладеним представник третьої особи прокуратури Одеської області просить відмовити у задоволенні заяви представника позивача про заміну у справі за позовною заявою ОСОБА_2 неналежного відповідача.

20 липня 2020 року у судове засідання позивач та його представник адвокат Кресюн В.А. не з`явилися.

Проте, на адресу суду надійшло клопотання представника позивача (том справи №2 а.68) в якому він зазначив, що просить судове засідання, призначене на 20 липня 2020 року провести за відсутності позивача та його представника, його заяву про заміну неналежного відповідача у справі та залучення третьої особи розглянути та задовольнити.

Представник відповідача Державної казначейської служби України Коротнян Сергій Іванович, повноваження якого підтверджені копією довіреності від 14 січня 2020 року №5-18-08/876 (Том справи №2а.19), питання щодо заміни неналежного відповідача та залучення Державної казначейської служби України до участі у справі в якості третьої особи підтримав та залишив на розсуд суду.

Представник третьої особи прокуратури Одеської області прокурор Котовської місцевої прокуратури Гурова Ірина Мануїлівна, яка діє на підставі довіреності від 17 серпня 2018 року №05/2-1569-17 (Том справи №1 а.130), у судовому засіданні підтримала пояснення третьої особи щодо заяви про заміну неналежного відповідача та просила в її задоволенні відмовити.

Суд розглянувши заяву представника позивача про заміну неналежного відповідача, вивчивши матеріали справи та пояснення третьої особи щодо вказаної заяви, заслухавши думку учасників процесу, вважає, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Частиною 2 статті 51 ЦПК України визначено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Відповідно до частини 3 статті 51 ЦПК України після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Так, з позовної заяви вбачається, що 12 лютого 2009 року Котовським міжрайонним прокурором Одеської області Сівун В.Т. було порушено відносно оперуповноваженого сектору карного розшуку Котовського МВ ГУ МВС України в Одеській області Корнієнко Г.О. кримінальну справу №1 за ч.3 ст.364 КК України.

21 квітня 2009 року Котовським міжрайонним прокурором Одеської області Сівун В.Т. порушено відносно оперуповноваженого сектору карного розшуку Котовського МВ ГУ МВС України в Одеській області Корнієнко Г.О. кримінальну справу №3 за ч.3 ст.364 КК України.

6 травня 2009 року наказом начальника УМВС України в Одеській області №179о/с у відповідності до Положення про проходження рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ Корнієнко Г.О. оперуповноваженого сектора карного розшуку Котовського МВ (з обслуговування міста Котовськ та Котовського району) ГУ МВС України в Одеській області звільнено у запас Збройних Сил за п.66 (дискредитація).

25 серпня 2009 року Котовським міжрайонним прокурором Одеської області Сівун В.Т. порушено відносно оперуповноваженого сектору карного розшуку Котовського МВ ГУ МВС України в Одеській області Корнієнко Г.О. кримінальну справу №5 за ч.1 ст.396 КК України.

Вказані кримінальні справи об`єднані в одне провадження з кримінальною справою №1.

25 серпня 2009 року ОСОБА_2 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.364, ч.1 ст.396 КК України, та обрано відносно нього запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20 травня 2013 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.365, ч.1 ст.396 КК України, та призначено йому покращання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати посади в органах влади та правоохоронних органах строком 2 роки. На підставі ст.75 КК України від відбування покарання ОСОБА_2 звільнено з іспитовим строком 1 рік.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 29 травня 2014 року вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20 травня 2003 року у відношенні ОСОБА_2 скасовано, справа направлена на новий розгляд до того ж суду у іншому складі суду.

1 грудня 2014 року державним обвинувачем старшим прокурором Котовської міжрайонної прокуратури Битка Є.О., було змінено обвинувачення відносно ОСОБА_2 на ч.1 ст.365, ч.1 ст.396 КК України.

26 грудня 2014 року вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні злочинів, передбачених ч.1 ст.365, ч.1 ст.396 КК України, та призначено йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади і правоохоронних органах на 2 роки. На підставі ч.5 ст.74 КК України звільнено ОСОБА_2 від відбування призначеного покарання за ч.1 ст.365, ч.1 ст.396 КК України, у зв`язку зі спливом строків давності, передбачених п.3 ч.1 ст.49 КК України. Запобіжний захід відносно ОСОБА_2 скасовано.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26 березня 2015 року вирок Котовського міськрайонного суду Одеської області від 26 грудня 2014 року скасовано та справу направлено Котовському міжрайонному прокурору Одеської області для проведення додаткового слідства.

Кримінальна справ за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.365, ч.1 ст.396 КК України, надійшла до другого слідчого відділу прокуратури Одеської області та відомості про кримінальні правопорушення, що містились в ній 7 травня 2015 року були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000264 за ч.2 ст.364 КК України.

26 грудня 2016 року прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури Одеської області винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000264 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

Враховуючи викладене ОСОБА_2 вважає, що перебуванням під слідством у період з 12 лютого 2009 року по 26 грудня 2016 року, йому незаконним діями органів досудового слідства та прокуратури завдано значну моральну шкоду та звернувся до суду з даною позовною заявою.

Відповідно до частини 1 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 1 статті 280 ЦК України визначено також, що якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 2 частини 2 статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Відповідно до частини 1 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

При цьому, як вбачається, з позовної заяви та інших матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 вважає, що моральну шкоду йому заподіяно саме незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, зокрема пред`явленням обвинувачення у скоєнні злочинів, за які передбачено покарання до 10 років позбавлення волі, обранням запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд.

Частиною 7 статті 1176 ЦК України визначено, що порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

На виконання вимог ч.7 ст.1176 ЦК України Верховною Радою України прийнято Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У редакції Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»,яка діяла станом на 12 лютого 2009 року пункт 1 частини 1 статті 1 зазначеного Закону було викладено наступним чином «Відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян».

З наведеного вбачається, що питання відшкодування моральної шкоди, яка можливо була завдана ОСОБА_2 зокрема притягненням його в якості обвинуваченого, регулюється Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Пунктом 2 частини 1 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

При цьому, як вбачається з позовної заяви, позивач стверджує, що кримінальне провадження відносно нього було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 Кримінального процесуального кодексу України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, що також підтверджує думку про необхідність застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Реченням 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12.

З наведеного вбачається, що Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не визначено коло відповідачів у справах за позовними заявами про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Реченням 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» лише вказано на джерело коштів, які будуть сплачені особі, в якості відшкодування спричиненої їй шкоди.

При цьому, як зазначалося, відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

З позовної заяви вбачається, що порушення відносно ОСОБА_2 кримінальних справ №1 за ч.3 ст.364 КК України, №3 за ч.3 ст.364 КК України та №5 за ч.1 ст.396 КК України, було здійснено Котовським міжрайонним прокурором Одеської області.

Також, Котовським міжрайонним прокурором Одеської області 25 серпня 2009 року ОСОБА_2 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.3 ст.364, ч.1 ст.396 КК України.

В подальшому, прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури Одеської області винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000264 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.364 КК України.

Пунктом 7 частини 1 статті 32 Кримінально-процесуального кодексу України визначено, що слідчий - слідчий прокуратури, слідчий органів внутрішніх справ, слідчий органів безпеки, слідчий податкової міліції.

Частиною 1 статті 22 Кримінально-процесуального кодексу України визначено, що прокурор, слідчий і особа, яка провадить дізнання, зобов`язані вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдують обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують його відповідальність.

З наведеного вбачається, що Кримінально-процесуальний кодекс України, який діяв на час порушення кримінальних справ та пред`явлення обвинувачення ОСОБА_2 визначав в якості органів досудового слідства, зокрема органи прокуратури та їх слідчих.

Пунктом 17 частини 1 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України в редакції чинній на момент внесення відомостей про кримінальне провадження №0000264 та його закриття було визначено, що слідчий - службова особа органу Національної поліції, органу безпеки, органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства, органу державного бюро розслідувань, підрозділу детективів, підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України, уповноважена в межах компетенції, передбаченої цим Кодексом, здійснювати досудове розслідування кримінальних правопорушень.

З наведеного вбачається, що слідчі органів прокуратури здійснювали слідство і відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що досудове слідство у кримінальній справі №1 та в подальшому у кримінальному провадженні №0000264 здійснювалося слідчими органів прокуратури Одеської області.

Враховуючи викладене у відповідності до положень статей 1167, 1176 ЦК України саме прокуратура Одеської області має бути залучена в якості відповідача у справі, як державний орган незаконними діями посадової особи, якого можливо було завдано шкоди ОСОБА_2 .

Зазначене відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій наприклад у постанові від 25 березня 2020 року у справі №641/88578/17 за позовом особи до Харківської місцевої прокуратури № 5, Прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України про визнання дій незаконними, відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями і бездіяльністю органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

В пунктах 62-62 зазначеної постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також. Державу представляють відповідні органи державної влади в межах їх компетенції через свого представника. Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (провадження № 12-161 гс 18) (пункт 6.22), від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц (постанова № 14-316 цс 19) (пункт 33), від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц (провадження № 14?447 цс 19) (пункт 28)), зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (провадження № 14-515 цс 19) (пункт 44)).

При цьому, суд вважає обґрунтованими доводи представника позивача, якими він обґрунтовує поважність причин незалучення належного відповідача до закриття підготовчого провадження у справі, виходячи з наступного.

До винесення Верховним Судом вищенаведених постанов, судова практика розгляду справ зазначеної категорії відповідала зокрема правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в пункті Постанови Пленуму від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», пунктом 10-1 якої було визначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, ст. 9 Закону "Про оперативно-розшукову діяльність". Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

При цьому, ані положення Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року №1789-XII, ані Закону України «Про прокуратуру» 14 жовтня 2014 року №1697-VII, не містили положень, які б прямо вказували на те, що орган прокуратури має бути відповідачем у справі.

Так, частиною 3 статті 50 Закону України «Про прокуратуру» від 5 листопада 1991 року №1789-XII було визначено, що збитки, заподіяні знищенням або пошкодженням майна прокурору чи пенсіонеру з числа прокурорсько-слідчих працівників, членам їх сімей і близьким родичам у зв`язку з виконанням працівником прокуратури службових обов`язків, відшкодовуються державою в повному розмірі за рахунок державного бюджету.

Статтею 20 Закону України «Про прокуратуру» 14 жовтня 2014 року №1697-VII визначено, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю прокурора, відшкодовується державою незалежно від його вини в порядку, визначеному законом. Держава, відшкодувавши шкоду, завдану прокурором, має право зворотної вимоги до нього в розмірі виплаченого відшкодування в разі встановлення в діях прокурора складу кримінального правопорушення за обвинувальним вироком суду щодо нього, який набрав законної сили.

З наведеного вбачається, що до ухвалення Верховним Судом постанови від 25 березня 2020 року у справі №641/88578/17 та інших наведених вище, практика залучення у справах даної категорії, в якості відповідача органів державного казначейства була вірною та відповідала правовій позиції Верховного Суду України, висловленій в пункті Постанови Пленуму від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

З приводу залучення до участі у справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Державної казначейської служби України, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 53 ЦПК України визначено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи.

Відповідно до частини 3 статті 53 ЦПК України якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.

Відповідно до статті 25 Бюджетного кодексу України відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом.

Підпунктом 2 пункту 9 Перехідних положень Бюджетного кодексу України визначено, що до законодавчого врегулювання безспірного списання коштів бюджету та відшкодування збитків, завданих бюджету відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) за рахунок коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) в межах бюджетних призначень за рішенням суду у розмірі, що не перевищує суми реальних збитків, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Наказ Державного казначейства України від 21 квітня 2006 року №130 затверджено «Порядок виконання Державним казначейством України рішень суду щодо відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів» (далі Порядок).

Відповідно до пункту 1.2 Порядку виконання судових рішень, які передбачають відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури, а також судів, здійснюється Державним казначейством України за попереднім інформуванням Міністерства фінансів України.

З наведеного вбачається, що в разі ухвалення судом рішення у справі в Державного казначейства України можуть виникнути зобовязання зі сплати коштів позивачу, шляхом їх безспірного списання з відповідних казначейських рахунків, у зв`язку з чим заява представника позивача в частині залучення Державної казначейської служби України в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, щодо предмету спору підлягають задоволенню.

При цьому, суд з урахуванням наведених вище причин заміни неналежного відповідача, після закриття підготовчого провадження, з метою уникнення порушення прав учасників справи вважає з можливе залучити до участі у справі тертю особу, після закриття підготовчого судового засідання.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.51, 259, 260, 261 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача адвоката Кресюн Василя Андрійовича, про заміну неналежного відповідача та залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа прокуратура Одеської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та судових витрат, - задовольнити.

Замінити неналежного відповідача у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа прокуратура Одеської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та судових витрат Державу Україна в особі Державну казначейську службу України (01011, м.Київ, вул.Бастіонна, 16, Код ) належним відповідачем прокуратурою Одеської області (65026, м.Одеса, вул.Пушкінська, 3, Код ).

Залучити до участі у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, третя особа прокуратура Одеської області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди та судових витрат, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державну казначейську службу України (01011, м.Київ, вул.Бастіонна, 16, Код ).

Роз`яснити новому відповідачу, що у відповідності до положень ч.4 ст.51 ЦПК України він має право заявити клопотання про розгляд справи з початку.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя: О.О.Желясков