Справа № 163/2588/19 Головуючий у 1 інстанції: Чишій С. С.
Провадження № 22-ц/802/717/20 Категорія: 70 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря судового засідання Вергуна Т. С.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 , поданою його представником адвокатом Климович Тетяною Дмитрівною, на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 05 березня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання батька та просить стягувати щомісячно з відповідача на утримання батька ОСОБА_1 аліменти в розмірі ј частки з усіх видів заробітку щомісячно з дати подання позову і довічно. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 30.11.2005 позивач є інвалідом ІІ групи та знаходиться на «Д» обліку в лікаря невролога, у зв`язку з чим потребує постійного амбулаторного та періодичного стаціонарного лікування, що вимагає значних коштів. Через стан свого здоров`я не має можливості працювати і його доходом увесь цей період є лише пенсія по інвалідності, з якої вираховуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 в розмірі Ѕ частки зі всіх видів заробітку. Він є одиноким чоловіком, дружини або іншої близької людини, яка може допомагати та підтримувати його матеріально, не має. Проживає один в невеликому будинку своїх батьків, а свій будинок залишив колишній дружині із дітьми. Пенсія, яку отримує, не забезпечує йому необхідного мінімуму проживання. Відповідач не надає йому будь-яку матеріальну допомогу, хоча є працездатним здоровим чоловіком, інших утриманців не має, служить за контрактом у Державній прикордонній службі України і має реальну змогу сплачувати аліменти на його утримання.

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 05 березня 2020 року позов задоволено частково. Ухвалено стягувати із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на його утримання аліменти в розмірі 1/5 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 24.12.2019 і довічно. Рішення про стягнення місячного розміру аліментів звернуто до негайного виконання. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь держави 614 ,72 грн судового збору.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 через свого представника адвоката Климович Т. Д., подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що відповідач проживає разом з матір`ю, яка не працює, оскільки здійснює догляд за його братом ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2, який є інвалідом ІІ групи, сестрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4, яка є інвалідом ІІІ групи, сестрою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3, яка є неповнолітньою, відповідач змушений допомагати матері та здійснювати витрати на утримання членів своєї сім`ї. Позивачем не було надано доказів того, що він здійснює реальні витрати на відновлення, реабілітацію свого здоров`я. Згідно довідки МСЕК серії ВЛН № 0091113 від 11.11.2011 позивачу протипоказана робота на висоті, біля води, вогню, рухомих механізмів, однак, він може виконувати іншу роботу, яке не передбачає контакту з вказаними об`єктами. Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги того, що позивач і 2009 році розлучився з матір`ю відповідача та з того часу фактично не піклувався про відповідача. Всупереч ч. 2 ст. 205 СК України судом не взято до уваги того, що позивач має право на матеріальне утримання і від інших дітей, до яких не пред`явлено позов, та від дружини. За ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрцездатними та потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних обставин. Крім того, в апеляційній скарзі вказано, що держава забезпечує утримання непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою, тощо, а тому суд першої інстанції при ухваленні рішення повинен був взяти до уваги, що позивач отримує державне забезпечення на власне утримання.

Таким чином, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, особа, яка подала апеляційну скаргу, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу в якому вказує, що є інвалідом ІІ групи, його захворювання потребують постійного амбулаторного та періодичного стаціонарного лікування, що в свою чергу потребує грошових затрат та фактичне унеможливлює працевлаштування. Вказує, що з його пенсії по інвалідності вираховуються аліменти. Після виконання аліментних зобов`язань, він отримує пенсію 1791 грн, інших джерел доходу він не має, з цих коштів повинен оплати комунальні послуги. Сума, яка залишається, є меншою за прожитковий мінімум і він не може забезпечити себе найнеобхіднішим. Вказує, що після розірвання в 2009 році шлюбу з дружиною ОСОБА_5 у них почали виникати конфлікти щодо його участі у вихованні дітей, вказує, що після розірвання шлюбу він з`їхав з будинку, однак все спільно нажите майно, а також свій будинок залишив дружині і дітям, де вони і проживають дотепер, також вказує, що по можливості він відвідував дітей.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна відповідно до норм ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано суду достатньо доказів про його стан здоров`я та матеріальне становище, необхідність постійного періодичного стаціонарного та постійного амбулаторного лікування, а тому факт потреби матеріальної допомоги позивачем доведено, оскільки коштів, які він отримує у вигляді пенсії по інвалідності, з якої здійснюється відрахування Ѕ частки як аліментів на неповнолітню дочку ОСОБА_3 , для цього не достатньо. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню на утримання батька, суд врахував, що відповідач є здоровою працездатною людиною, працевлаштований та має постійний дохід у виді заробітної плати, на його утриманні є мати, яка здійснює догляд за його братом та сестрою, які є особами з інвалідністю, та неповнолітньою сестрою, неможливість одержання позивачем допомоги на утримання від інших дітей.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до пунктів 1-5 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Судом першої інстанції встановлено що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва серії НОМЕР_2 (а.с. 22).

Відповідно до копії дублікату договору купівлі-продажу житлового будинку від 18.01.1999, посвідченого приватним нотаріусом Любомльського районного нотаріального округу Волинської області, ОСОБА_1 купив цілий житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходяться в селі Запілля Любомльського району Волинської області (а.с. 14-16).

Витягом про державну реєстрацію прав № 31236469 стверджено, що за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13).

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 08.06.2012 у справі № 0310/1468/2012 зобов`язано ОСОБА_5 не чинити перешкод у користуванні житловим будинком ОСОБА_1 , що розташований по АДРЕСА_1 .

Згідно з довідкою про склад сім`ї, виданою Рівненською сільською радою Любомльського району Волинської області за № 978-3 від 18.02.2019, по АДРЕСА_2 зареєстрована одна особа - ОСОБА_1 (а.с. 21).

Згідно з копією постанови про відкриття виконавчого провадження серії ВП №14573761 від 03.09.2009 ВДВС Любомльського районного управління юстиції відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-234 від 02.09.2009, виданого Любомльським районним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_5 на утримання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі Ѕ частки зі всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку і до її повноліття, починаючи з 19.05.2009 (а.с. 10).

Копією довідки до акту огляду МСЕК серії ВЛН № 0091113 від 11.11.2011 стверджено, що ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності довічно; протипоказана робота на висоті, біля води, вогню, рухомих механізмів (а.с. 9).

Випискою з амбулаторної картки хворого № 16 від 05.03.2019, виданою Гущанською амбулаторією монопрактики, стверджено, що ОСОБА_1 знаходиться на «Д» обліку в лікаря невролога з діагнозом: хвороба трепанованого черепа, залишкові явища перенесеної важкої ЧМТ, посттравматична енцефалопатія ІІ ступеня, помірний лікворно-гіпертензивний епілептичний синдром. Потребує періодичного стаціонарного та постійного амбулаторного лікування (а.с. 8).

Згідно з копією посвідчення серії НОМЕР_3 , виданого 02.02.2006 управлінням ПФУ в Любомльському районі, ОСОБА_1 встановлено пенсію по інвалідності ІІ групи довічно (а.с. 7).

Відповідно до довідки № 1030/02-11-07 від 17.10.2019, виданої Управлінням ПФУ Головного управління ПФУ у Волинській області, ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності, розмір якої з квітня по червень включно 2019 року становив по 1826,83 гривні в місяць, з липня по вересень включно 2019 року - по 1791,59 гривні в місяць (а.с. 12).

Копією контракту про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України від 11.04.2019, укладеного між начальником Луцького прикордонного загону та ОСОБА_2 , встановлено, що останній вступив на військову службу за контрактом строком на 3 роки (по 10.04.2022) - а.с. 37-38.

Відповідно до довідки про склад сім`ї № 104 від 30.01.2020, виданої Любомльською міською радою Волинської області, до складу сім`ї (зареєстрованих) по АДРЕСА_1 входять: ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_3 (а.с. 36).

Копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 749804 від 25.01.2018, виданою Ковельською міжрайонною МСЕК стверджено, що ОСОБА_9 є інвалідом ІІ групи (а.с. 41).

Копією довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 193940 від 16.01.2020 виданою Ковельською міжрайонною МСЕК стверджено, що ОСОБА_10 є інвалідом ІІІ групи (а.с. 40).

Згідно розрахунку суми заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1 , виданого Любомльським районним відділом державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), станом на 17.02.2020 заборгованість по аліментах відсутня.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина восьма статті 7 СК України).

Позивач в позовній заяві посилається на вимоги ст.ст. 202 та 205 СК України.

Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. (ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо.

Суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. (ст. 205 СК України).

Пленум Верховного Суду України у п. 16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 р. № 3 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Водночас зазначені чинники, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У п. 21 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3 визначено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК). Згідно з ч. 2 ст. 205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків.

Суд апеляційної інстанції на підставі встановлених фактичних обставин справи погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем надано суду докази про стан здоров`я, необхідність постійного періодичного стаціонарного та постійного амбулаторного лікування (виписка з амбулаторної карти, довідка до акту огляд МСЕК (а.с. 8, 9)), а також про те, що позивач має скрутне матеріальне становище (коштів, які він отримує у вигляді пенсії по інвалідності, з якої здійснюється відрахування Ѕ частки як аліментів на неповнолітню дочку ОСОБА_3 , для цього не достатньо), а тому факт потреби матеріальної допомоги позивачем доведено.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню на утримання батька, суд першої інстанції підставно врахував, що відповідач є здоровою працездатною людиною, працевлаштований та має постійний дохід у вигляді заробітної плати, на його утриманні є мати, яка здійснює догляд за його братом та сестрою, які є особами з інвалідністю, та неповнолітньою сестрою, неможливість одержання позивачем допомоги на утримання від інших дітей.

Відповідачем не доведено факту ухилення позивача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо його належного виховання та утримання в період до його повноліття.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).

Зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також про невідповідність висновків суду обставинам справи.

На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , подану його представником адвокатом Климович Тетяною Дмитрівною, залишити без задоволення.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 05 березня 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 14 липня 2020 року.

Головуючий

Судді