Дата документу 10.07.2020
Справа № 937/2582/20
Провадження № 2/937/1757/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2020 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Бахаєва І.М.,

за участю секретаря Фурсової Л.І.,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ткача Д.М.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Потапова М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Позов обґрунтований тим, що 01 липня 2019 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики відповідно до умов якого, позивач передає відповідачу грошові кошти в сумі 110 000 грн., а відповідач зобов`язується повернути позивачу зазначену грошову суму в строк до 31.12.2019. Відповідно до п.9.4. даного договору відповідач ОСОБА_2 підтвердила фактичне отримання грошових коштів в сумі 110 000 грн.

Проте станом на 31.03.2020 відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання і не повернула позивачу позику в сумі 110 000 грн. Так, за п.7.3 даного договору, при неповерненні суми позики у встановлений строк, боржник несе відповідальність у виді пені в розмірі 5% від суми позики за кожен день прострочення, штрафу в розмірі 25% від суми позики за кожні 5 днів прострочення, а також відсотки за користування чужими коштами в розмірі 1500% річних.

Розмір відсотків за користування грошовими коштами відповідно до п.7.3. договору за період з 01.01.2020 по 31.01.2020 включно склав 139 754, 09 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості за договором позики від 01 липня 2019 року складає 249 754, 09 грн.

На підставі викладеного позивач ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 249 754 грн. 09 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2497 грн. 54 коп.

29 травня 2020 року від відповідача ОСОБА_2 до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області надійшов відзив на позовну заяву, за змістом відзиву відповідач не визнає позов з наступних підстав. З 15.07.2019 відповідач почала працювати на ТОВ "ОМЕГА ЛОГІСТИК", уповноважена особа ОСОБА_3 О.В. В офіційному працевлаштуванні їй було відмовлено, супервайзер товариства ОСОБА_4 пояснив про те, що вони нікого офіційно не працевлаштовують, оскільки не бажають платити податки, також ним було запропоновано наступні умови. Для того щоб працювати на вказаному товаристві, вона повинна поставити свій підпис на договору позики. Всі зібрані кошти з маршруту, який на неї буде покладено, вона повинна буде перераховувати на дружину ОСОБА_1 - ОСОБА_5 . Заробітна плата відповідача буде обчислена з суми зібраної нею з маршруту за місяць і буде видаватися їй 20 числа кожного місяця. Відповідача здивували їх умови праці, коли вона спитала навіщо повинна ставити свій підпис на незаповненому договорі позики, ОСОБА_4 пояснив, що це обов`язкова умова працевлаштування, оскільки договір позики це їх страховка на випадок того, якщо вона вкраде в них інвентар, який їй видається для маршруту. На таких умовах відповідач пропрацювала вісім місяців, в останній місяць отримала свою заробітну плату, віддала інвентар та звільнилась. На початку березня 2020 року в поштовому ящику вона знайшла лист з повідомленням. Нібито вона надавала інформаційні послуги ТОВ Омега Логістік, а саме пошук клієнтів, формування заявок та інше. І ще багато таких же епізодів у різних контрагентів в різні дні. Всього нею були отримані гроші в сумі 128356,25 грн. Отримання нею грошей підтверджується відомостями, її підписами на відповідних документах, показаннями свідків, відеозаписами. Вказану суму вона присвоїли і ховаєтеся. ЇЇ дії підпадають під ст. 191 КК України, тому з метою вирішення цієї ситуації, запропоновано їй прибути в офіс ТОВ Омега логістик в термін до 10.03.2020 та шляхом переговорів мирно вирішити виниклу ситуацію. У разі якщо вона проігнорує дане запрошення до мирного врегулювання ситуації, що виникла, товариство змушене буде звернутися в правоохоронні органи в результаті чого вона буде притягнута до кримінальної відповідальності. У зв`язку з чим відповідач звернулася до адвоката за консультацією, проаналізувавши лист повідомлення, адвокат порадив не хвилюватися, а коли викликають до поліції надати всі квитанції про перерахування коштів. Через деякий час відповідачу зателефонував слідчий та викликав до Мелітпольського ВП ГУНП в Запорізькій області, де вона пояснила, що ніякі кошти собі не присвоювала, та надала всі чеки про перерахування коштів отриманих з її маршруту на ОСОБА_5 з зазначенням дат та сум, після чого їй відповіли, що більше її не потурбують і в них будуть питання тільки к ОСОБА_1 . Коли вона отримала дану позовну заяву та побачила договір позики, відразу зрозуміла, що вони сфальсифікували цей договір позики, оскільки там був її підпис. Між нею та ОСОБА_1 взагалі відсутні правовідносини за даним договором позики, оскільки відсутні будь-які докази, що підтверджує факт укладення договору позики та його умови. Також відсутній факт отримання нею грошей, розписка перерахування коштів на її рахунок та інше.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Ткач Д.М. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. Пояснив, що 01.07.2019 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримала позику в розмірі 110 000 грн. в строк до 31.12.2019. Проте станом на 31.03.2020 відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання і не повернула позивачу позику. Розмір відсотків за користування грошовими коштами відповідно до п.7.3 даного договору за період з 01.01.2020 по 31.01.2020 склав 139 754, 09 грн. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 249 754 грн. 09 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 2497, 54 грн.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснила, що вона працювала з 15.07.2019 в ТОВ "ОМЕГА ЛОГІСТИК", уповноважена особа ОСОБА_1 . Офіційно її не працевлаштували, крім того щоб працювати на вказаному товаристві, вона повинна була поставити свій підпис на договору позики. ЇЇ здивувало умови праці, коли вона спитала навіщо повинна ставити свій підпис на незаповненому договорі позики, працівник товариства - ОСОБА_4 пояснив, що це обов`язкова умова працевлаштування, оскільки договір позики це їх страховка на випадок того, як що вона вкраде в них інвентар, який їй видається для маршруту. На що вона погодилася. Через вісім місяців вона звільнилась, повернувши інвентар. Проте, на початку березня 2020 року в поштовому ящику вона знайшла лист з повідомленням, що вона отримала під час роботи на підприємстві гроші в сумі 128356,25 грн. та присвоїла їх. Через деякий час їй зателефонував слідчий та викликав до відділу, де вона пояснила, що ніякі кошти собі не присвоювала, та надала всі чеки про перерахування коштів отриманих з її маршруту на ОСОБА_5 , після чого їй відповіли, що більше її не потурбують. Потім вона отримала позовну заяву та побачила договір позики, відразу зрозуміла, що вони сфальсифікували цей договір позики, оскільки там був її підпис. Вона гроші в борг у ОСОБА_1 взагалі не брала. На підставі викладеного просить відмовити в позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Потапов М.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що під час неофіційного працевлаштування в ТОВ "ОМЕГА ЛОГІСТИК" відповідач ОСОБА_2 підписала договір позики, як страховку підприємства на випадок того, якщо вона вкраде в них інвентар, який їй видається для маршруту. Відповідач погодилася та поставила свій підпис, проте грошові кошти не отримувала. На підприємстві відповідач відпрацювала вісім місяців та звільнилась, віддавши підприємству інвентар. Проте, на початку березня 2020 року в поштовому ящику вона знайшла лист з повідомленням, що вона отримала під час роботи на підприємстві гроші в сумі 128356,25 грн. та присвоїла їх. В подальшому її викликали до відділу поліції, де вона пояснила, що ніякі кошти собі не присвоювала, та надала всі чеки про перерахування коштів отриманих з її маршруту на дружину позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 , після чого їй відповіли, що більше її не потурбують. Через деякий час вона отримала позовну заяву та побачила договір позики, який був сфальсифікований, оскільки там був її підпис. Вона гроші в борг у ОСОБА_1 взагалі не брала. Між відповідачем ОСОБА_2 та позивачем ОСОБА_1 взагалі відсутні правовідносини за даним договором позики, оскільки відсутні будь-які докази, що підтверджує факт укладення договору позики та його умови. Також відсутній факт отримання відповідачем грошей, розписка перерахування коштів на її рахунок та інше. З викладених підстав просить в позові відмовити.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідка ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частина 1 ст. 15 ЦК України вказує, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи судом встановлено, що 01 липня 2019 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики/а.с.8-9/.

За змістом даного договору позикодавець ОСОБА_1 передає позичальнику ОСОБА_2 у власність грошові кошти в сумі, вказану в п. 2.1 договору 110 000 грн., а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю вказану суму в строк, визначений п. 4.1 договору 31 грудня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог, позивач ОСОБА_1 зазначає, що станом на 31.03.2020 відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання і не повернула позивачу позику.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Не погоджуючись з позовними вимогами, відповідач ОСОБА_2 категорично стверджує, що вона не отримувала позику в розмірі 110 000 грн. у ОСОБА_1 . Мотивом укладення договору позики, на якому відповідач ОСОБА_2 поставила лише свій підпис, була обов`язкова умова при її працевлаштуванні на ТОВ «ОМЕГА ЛОГІСТИК» на випадок, якщо вона вкраде на підприємстві інвентар, який їй видався для роботи.

За час робити на ТОВ «ОМЕГА ЛОГІСТИК» ОСОБА_6 .Є всі зібрані кошти з маршруту, який був на неї покладено, перераховувала на дружину ОСОБА_1 ОСОБА_5 , про що свідчать надані відповідачем квитанції/а.с.47/.

Крім того, за даним договором не складалася розписка або інший документ, що підтверджує факт отримання відповідачем грошей, що, в свою чергу, не заперечують позивач та його представник.

Слід також зазначити, що суду не надано доказів наявності у позивача розписки ОСОБА_2 або іншого документу, які б засвідчували факт отримання нею від кредитора - позивача ОСОБА_1 грошової суми в розмірі 110 000 грн.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він працював на ТОВ «ОМЕГА ЛОГІСТІК» 11 років. Співбесіду з ОСОБА_2 при працевлаштуванні її на підприємство проводив він. За нововведенням ОСОБА_1 при працевлаштуванні працівник підписує договір позики без зазначення суми та дати повернення. Це було умовою ОСОБА_1 , щоб уникнути недобросовісності працівників. Даний договір позики від 01.07.2019 був підписаний ОСОБА_2 в його присутності, в договорі не було зазначено розмір позики, крім того при ньому гроші в борг не передавалися.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 2 липня 2014 року № 6-79цс14).

З`ясовуючи юридичну природу вказаного документу, суд виходить з того, що із даного договору позики від 01.07.2019 не вбачається як сам факт отримання відповідачем в борг від позивача певної грошової суми, так і дати її отримання, отже, його зміст не спростовує твердження відповідача про те, що відповідач ОСОБА_2 грошові кошти у позивача ОСОБА_1 у борг не брала.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Таким чином, у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові № 369/3340/16-ц від 22 серпня 2020 року Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Ухвалюючи рішення суд виходить з того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів - документу, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому суд не вбачає, що наданий позивачем договір позики /а.с.8-9/ є доказом укладення між сторонами договору позики на певних умовах, оскільки не вбачається, що ОСОБА_2 є позичальником, яка отримала 01 липня 2019 року або у інший день грошові кошти в розмірі 110 000 грн.

З огляду на викладене, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах ст. 1048 -1050 ЦК України позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача боргу за договором позики у розмірі 110 000 грн. та процентів за користування чужими грошима за період з 01.01.2020 по 31.01.2020 в розмірі 139 754 грн. 09 коп., у зв`язку з чим суд залишає позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, без задоволення.

На підставі з п. 2 ч. 2 ст. 142 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 15, 19, 76, 81, 265, 354 ЦПК України, ст.ст. 526, 1046, 1049, 1054 ЦК України, Постановою № 369/3340/16-ц від 22 серпня 2020 року Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повні дані учасників справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 20 липня 2020 року.

СУДДЯ: І.М.БАХАЄВ