КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи752/2194/20
Головуючий у першій інстанції - Мазур Ю.Ю.
Номер провадження № 22-ц/824/5956/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Акціонерне товариство «Альфа-Банк», державний реєстратор Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» м. Київ Троценко Юрій Миколайович про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2020 ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви та просила до набрання законної сили рішенням у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Альфа-Банк», державного реєстратора Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» м. Київ Троценка Ю.М. про визнання протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38328412 від 24 листопада 2017 року; скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно за АТ «Укрсоцбанк» на спірну квартиру, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00, скасування запису про право власності номер 23574989 та поновлення за ОСОБА_1 відомостей про право власності на спірну квартиру, вжити такі заходи забезпечення позову:

- накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 00);

- заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб`єктам, на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії (реєстрація прав та їх обтяжень) з квартирою АДРЕСА_1 ;

- заборонити АТ «Альфа-Банк» (правонаступник АТ «Укрсоцбанк») та третім особам вчиняти будь-які дії щодо обмеження прав ОСОБА_1 у володінні та користуванні з квартирою АДРЕСА_1 ;

- заборонити АТ «Альфа-Банк» вчиняти будь-які дії щодо спірного майна, до набрання законної сили рішенням суду у цій справі.

Свою заяву заявник обґрунтовує тим, що 24 листопада 2017 року державним реєстратором ДП «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» м. Київ Троценком Ю.М. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 38328412 від 24 листопада 2017 року 12:35:39 та вчинено перереєстрацію права власності за АТ «Укрсоцбанк» квартири АДРЕСА_1 а та належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18 червня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою С.В., зареєстровано в реєстрі за № 2442.

Заявник вказувала, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 198506493, підставою виникнення права власності на квартиру є: договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою С.В., зареєстрований в реєстрі за № 2444 та договір про внесення змін до Іпотечного договору № 02-10/2309, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочаровою С.В., зареєстрований в реєстрі за № 373.

ОСОБА_1 посилається на те, що про вказані обставини вона дізналась з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Разом з цим, жодних повідомлень від АТ «Укрсоцбанк» на її адресу не надходило, своєї згоди на реєстрацію права власності вона не надавала, а тому вважає дії щодо перереєстрації права власності квартири незаконними.

Заявник зазначала, що при здійсненні перереєстрації квартири за АТ «Укрсоцбанк» державним реєстратором не було враховано безспірності вимог, а рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 26 лютого 2018 року у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості було відмовлено.

ОСОБА_1 зазначала, що у вказаній квартирі проживають та зареєстровані її малолітні діти, права та інтереси яких порушені діями відповідачів, також квартира є єдиним житлом її сім`ї.

Окрім того, заявник вважає, що АТ «Альфа-Банк» не доведено факту існування наявної заборгованості й існує загроза вчинення банком дій, спрямованих на розпорядженням предметом іпотеки, а тому невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду в подальшому, а тому заявник змушена звернутися до суду із вказаною заявою про забезпечення позову до подачі позову.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, відповідно до якої вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою та такою, що викликає сумнів в неупередженості суду, посилаючись на наступне.

Апелянт вказує, що у зв`язку з тим, що АТ «Укрсоцбанк» протягом останніх двох років активно погрожує їй виселенням з квартири на тій підставі, що у реєстрі речових прав на нерухоме майно власником вказаної квартири значиться АТ «Укрсоцбанк». Вказане супроводжується проникненням до житла, залиттям замків, дзвінками з вимогами звільнити квартиру. ОСОБА_1 вказує, що зверталась до правоохоронних органів із відповідними заявами, однак її права та інтереси не були захищені належним чином, а вказане створює реальну загрозу їй та її родині виселенням з квартири, яка є їхнім єдиним житлом.

Апелянт вважає, що враховуючи наявність вказаних вище обставин вбачається необхідність у застосуванні заходів забезпечення позову, а в разі їх невжиття можливе подальше відчуження спірної квартири, проникнення до квартири інших осіб, зміни замків та виселення апелянта та її родини, серед яких є неповнолітні діти, й такі дії можуть призвести до істотного ускладнення та унеможливлення виконання рішення суду, ефективного захисту та поновлення порушеного права власності, за захистом якого ОСОБА_1 має намір звернутись до суду.

Вказує, що в обґрунтування відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову до його подання суд посилається на те, що обраний нею спосіб захисту, у разі задоволення заяви, порушить права особи - власника майна, проте не вказує які саме права інших осіб можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням заходів забезпечення. Та вказує, що обраний нею спосіб забезпечення жодним чином не перешкоджатиме господарській діяльності юридичної особи, не обмежить можливості господарюючого суб`єкта користуватись та розпоряджатись власним майном, а навпаки призведе до можливості безперешкодного розпорядження єдиним житлом ОСОБА_1 , відчуження спірного житла на користь третіх осіб, виселення її та її родини з єдиного житла, тому вважає, що суд дійшов необґрунтованого висновку про те, що немає підстав вважати, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

На думку апелянта, судом враховано інтереси лише третіх осіб, а порушені права заявника ОСОБА_1 взагалі не прийняті до уваги судом, не надано належної оцінки наведеним мотивам та підставам необхідності відповідних заходів забезпечення позову.

Також апелянт не погоджується із висновком суду про не співмірність заходів забезпечення позову у зв`язку з тим, що позовні вимоги є вимогами нематеріального характеру, оскільки метою вжиття таких заходів є саме унеможливлення відчуження спірної квартири на користь третіх осіб.

Враховуючи наведене, апелянт просила скасувати ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року та постановити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги ОСОБА_1 щодо вжиття заходів забезпечення позову до його подання. Витрати по сплаті судового збору покласти на відповідачів.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Сторони будучи належним чином повідомленими про дату час та місце розгляду справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися. Представник АТ «Альфа Банк» подав заяву про розгляд вказаної справи у відсутність представника банку та заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Так, суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні поданої ОСОБА_1 заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви мотивував свою ухвалу тим, що заявником не доведено та не було надано доказів імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття зазначених заходів забезпечення позову, а також те, що застосування заходів забезпечення позову до подачі позову є ефективним захистом прав заявника. Окрім того, суд першої інстанції вказав, що вказані заходи забезпечення позову, про які просить ОСОБА_1 є неспівмірними.

Апеляційний суд не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову не відповідає з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до положень ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 2 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 2 грудня 2006 року вказано, що вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст.152 ЦПК перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 2 грудня 2006 року, міститься роз`яснення, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як зазначено в п. 4 Рішення Конституційного Суду від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011, інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим, у Кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.

Як вбачається із матеріалів справи, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 18 червня 2008 року, який укладено між ТОВ «Територіальне міжгосподарче об`єднання «ЛІКО-ХОЛДІНГ» та ОСОБА_1 , остання набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.7). Вказане також підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів №6107315 від 19 червня 2008 року (а.с.8).

Відповідно до договору іпотеки №02-10/2309 від 18 червня 2008 року ОСОБА_1 (іпотекодавець) передала Акціонерно-комерційному банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» (іпотекодержателю) в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 А задля забезпечення зобов`язання за договором кредиту №10-29/7369 від 18 червня 2008 року, укладеного між нею та банком (а.с.12-13).

Матеріали справи також містять копію рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26 лютого 2018 року у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання поруки припиненою. Вказаним рішенням було відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк», а зустрічний позов було задоволено й визнано припиненою поруку ОСОБА_2 за договором поруки №02-10/2310 від 18 червня 2008 року, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 (а.с.14-15).

Верховний Суд України в Постанові Пленуму від 22.12.2006 № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" зазначає, що клопотання про забезпечення позову повинно бути вмотивованим і обґрунтованим доказами наявності реальних загроз чи утруднень майбутнього виконання рішення суду, співмірністю заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, їх відповідність предмету позовної вимоги, відсутністю порушень прав третіх осіб заходами забезпечення позову.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається із поданої заяви про забезпечення позову до пред`явлення позову, підставою для звернення до суду першої інстанції стало здійснення державної реєстрації права власності на спірну квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та яка належить позивачу у справі ОСОБА_1 за ПАТ «Укрсоцбанк», що за доводами позивачки свідчить про вибуття зазначеного майна із її власності без її відома.

Таким чином, на час звернення ОСОБА_1 із вказаною заявою до суду першої інстанції, право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано, 23 листопада 2017 року, державним реєстратором Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» м. Київ Троценком Ю.М . за ПАТ «Укрсоцбанк», відповідно до договору іпотеки №02-10/2309 від 18 червня 2008 року, враховуючи, що приписи ч. 1 ст. 317 ЦК України, відповідно до яких власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість припущень заявниці щодо наявної загрози відчуження спірного нерухомого майна на користь третій осіб, та відповдіного внесення змін до відомостей в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що в подальшому може призвести до неможливості/ускладнення виконання рішення суду у вказаній справі.

Окрім того, у вказаній квартирі зареєстровані малолітні діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.16-17, 20).

Викладені обставини, враховуючи положення ст.149 ЦПК України, є достатніми для обґрунтованого припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Беручи до уваги, характер даного спору, а саме намір позивачки звернутися до суду із позовом немайнового характеру, а саме незаконності перереєстрації права власності на спірну квартиру за ПАТ «Укрсоцбанк», тому заява в частині забезпечення позову шляхом: заборонити державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб`єктам, на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії (реєстрація прав та їх обтяжень) з квартирою АДРЕСА_1 ; заборонити АТ «Альфа-Банк» (правонаступник АТ «Укрсоцбанк») та третім особам вчиняти будь-які дії щодо обмеження прав ОСОБА_1 у володінні та користуванні з квартирою АДРЕСА_1 а є обґрунтованою та підлягала б задоволенню.

Однак, із відомостей, що містяться в Єдиному Державному реєстрі судових рішень вбачається, що позивачка у відповідності до положень визначених ч.4 ст. 152 ЦПК України після звернення до суду із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва із позовною заявою до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», державного реєстратора Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» м. Київ Троценко Ю. М. про визнання переходу права власності незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію і вказаним судом в межах цивільної справи №752/3602/2020 24 лютого 2020 року відкрито провадження у даній справі, а також ухвалою від 10 березня 2020 року по цій же справі задоволено подану ОСОБА_1 заяву про забезпечення позову та заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно, а також іншим суб`єктам, на яких покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії (реєстрація прав та їх обтяжень) з квартирою АДРЕСА_1 ; заборонено АТ «Альфа-Банк» (правонаступник АТ «Укрсоцбанк») вчиняти будь-які дії щодо квартири АДРЕСА_1 .

Таким чином судом забезпечено поданий ОСОБА_1 позов, що фактично виключає можливість повторного забезпечення вказаних позовних вимог судом апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів доходить висновку про скасування ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року, як такої, що постановлена з порушенням норм процесуального законодавства, та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 04 лютого 2020 року- скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Акціонерне товариство «Альфа-Банк», державний реєстратор Державного підприємства «Український науково-дослідний і проектно-конструкторський інститут будівельних матеріалів та виробів «НДІБМВ» м. Київ Троценко Юрій Миколайович про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 29 липня 2020 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська

В.О. Фінагеєв