_____________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/3411/20
УХВАЛА

про вжиття заходів забезпечення позову до пред`явлення позову

27.07.2020 року

Київський районний суд м. Одеси,

головуючий суддя Куриленко О.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно та розірвання договору довічного утримання,

ВСТАНОВИВ:

23 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить: винести ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту та оголосити заборону відчуження на квартиру за адресою: квартира АДРЕСА_1 . Заборони відповідачу вчиняти будь-які дії щодо проникнення до квартири АДРЕСА_1 . Заборонити відповідачу та третім особам вселятися в квартиру АДРЕСА_1 . Заборонній спеціально уповноваженому органу вносити до реєстраційного обліку відомості про реєстрацію місця проживання будь - яких третіх осіб в квартирі АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла спадкодавиця ОСОБА_3 , єдиним спадкоємцем за заповітом після її смерті є він, ОСОБА_1 .

Спадкове майно складалося, в тому числі, із квартири АДРЕСА_1 . 22.07.2020 року він подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини та йому стало відомо, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 24.12.2009 року був укладений Договір довічною утримання, посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Дудіновою І .Д.. зареєстрованим у реєстрі № 9-1328.

Однак, перед смертю, в червні 2020 року ОСОБА_3 повідомила його, що фактично умови Договору довічного утримання ОСОБА_2 виконано не було. Відповідач не виконував своїх зобов`язань за вказаним Договором, комунальні платежі сплачувала ОСОБА_3 всі особові рахунки по комунальним платежам до сьогодні оформлені на її ім`я, харчі, медикаменти та одяг вона купувала за свої кошти, відповідач практично її не провідував, не допомагав по господарству, останні два місяці життя він проживав з спадкодавицею та доглядав за нею.

Зазначає, що з приводу розірвання Договору довічного утримання, що посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Дудіновою І.Д., зареєстрованим у реєстрі №9-1328. ОСОБА_3 за життя звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 (справа 947/1 5461/20).

Заяву про забезпечення позову він обґрунтовує тим, що невжиття таких заходів забезпечення позову, на його думку, може утруднити виконання рішення суду в разі задоволення позову, оскільки вважає себе єдиним власником об`єкту спірного нерухомого майна, а такі заходи слугуватимуть запобіганню можливим порушенням прав, що в свою чергу спричинило негайну необхідність звертатись до суду із даною заявою.

У відповідності до п. 1 ч. 1ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Судом встановлено, що майбутній позов ОСОБА_1 стосується права власності на спадкове майно та розірвання договору довічного утримання, а від так підсудність даної справи слід визначати за правилами частини ч. 1 ст. 30 ЦПК України згідно якої позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Враховуючи те, що спір по справі стосується нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , що територіально відносяться до Київського районну м. Одеси, а від так вказана цивільна справа підсудна Київському районному суду м. Одеси.

Відповідно до п.1 ч.1 та ч.4 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається, зокрема, до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо. У разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Суд, проаналізувавши матеріали заяви, вважає, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1, п.2 та п.3 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб ; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, необхідно враховувати, що прийняття такого рішення доцільне лише в разі достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З поданих документів вбачається, що дійсно ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса) складено актовий запис за № 7160.

За життя, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 склала заповіт, згідно умов якого усе своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, і взагалі все те що на день її смерті буде належати їй та на що за законом матиме право, в тому числі квартиру за адресою: АДРЕСА_2 заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Даний правочин посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Черненком І.П., зареєстрований в реєстрі за № 884.

Поряд з цим, судом встановлено, що 10 червня 2020 року ОСОБА_3 звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та повернення сторін в первісний стан.

У своїй позовній заяві ОСОБА_3 просить: розірвати договір довічного утримання від 24.12.2009 року, укладений між нею, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Дудіновою І.Д., зареєстрованим у реєстрі № 9-1328, скасувавши реєстрацію заборони на відчуження нерухомого майна - на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстроване 24.12.2009 року державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори Дудіновою І.Д, зареєстрованим у реєстрі № 9- 1331,. Повернути сторони в попередній стан, шляхом визнання за нею права власності на квартиру АДРЕСА_1 . Стягнути з відповідача всі судові витрати.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси, цивільна справа № 947/15461/20, від 16 червня 2020 року провадження у даній справі відкрито та підготовче засідання призначене на 07 серпня 2020 року.

У заяві про забезпечення позову заявник стверджує те, що з метою запобігання ускладненню/неможливості ефективного захисту поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, а також враховуючи, що невжиття заходів забезпечення позову може фактично унеможливити захист порушених прав і інтересів в обраний заявником спосіб, слід дійти висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

З урахуванням викладеного, враховуючи роз`яснення Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006року, приймаючи до уваги викладені обставини у заяві про забезпечення позову, суд вважає за необхідне клопотання про забезпечення позову задовольнити частково та накласти арешт та оголосити заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 .

Що стосується вимог заяви в частині заборони відповідачу вчиняти будь-які дії щодо проникнення до квартири АДРЕСА_1 ; заборони відповідачу та третім особам вселятися в квартиру АДРЕСА_1 ; заборони спеціально уповноваженому органу вносити до реєстраційного обліку відомості про реєстрацію місця проживання будь - яких третіх осіб в квартирі АДРЕСА_1 то суд зазначає, що заявником не наведено ґрунтовних підстав для застосування вказаних заходів забезпечення позову, беручи до уваги той факт, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 з 22.03.2010 року є власником спірної квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно до ч. 1 та 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього право чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадку, встановлених законом

Дослідивши заяву про забезпечення позову, дотримуючись принципів здійснення цивільного судочинства, а також співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви, оскільки вбачаються достатні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру може утруднити чи зробити неможливим у подальшому виконання рішення суду, а відтак заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

У відповідності до ч. 4 ст. 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. . 76, 77, 81, 84 149-154, 157, 353 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану до подання позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно та розірвання договору довічного утримання задовольнити частково.

Накласти арешт та оголосити заборону відчуження на квартиру АДРЕСА_1 .

В решті вимог у задоволенні заяви відмовити.

Зобов`язати ОСОБА_1 протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову подати позов до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно та розірвання договору довічного утримання.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Куриленко О. М.