У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

30 липня2020 року

м. Київ

справа № 316/464/20

провадження № 61-8635 ск 20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О.,

розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 10 березня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 19 травня 2020 року в справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до Міністерства юстиції України, треті особи: ОСОБА_1 , виконавчий комітет Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, про визнання дій неправомірними та скасування Наказу від 30 вересня 2019 року № 3035/5,

В с т а н о в и в:

У березні 2020 року АТ «Альфа-Банк» звернулось до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовом до Міністерства юстиції України, треті особи: ОСОБА_1 , виконавчий комітет Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, про визнання дій неправомірними та скасування наказу від 30 вересня 2019 року № 3035/5.

Позовна заява мотивована тим, що рішення державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С. О., від 13 березня 2019 року № 45921287, було зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

30 вересня 2019 року Міністерством юстиції України видано оскаржуваний наказ № 3035/5 «Про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень», яким скаргу ОСОБА_1 від 07 серпня 2019 року задоволено в повному обсязі та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 березня 2019 року № 45921287. На думку позивача, при вчиненні відповідних дій, відповідачем порушено вимоги «Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації», а тому АТ «Альфа-Банк» був змушений звернутися до суду із відповідним позовом, просивши суд визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 30 вересня 2019 року № 3035/5, поновити запис про право власності від 11 березня 2019 року № 30660839, який було внесено на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 березня 2019 року № 45921287.

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 10 березня 2020 року відмовлено у відкритті провадження в даній справі та роз`яснено позивачу, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 19 травня 2020 року апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк» залишено без задоволення, а ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 10 березня 2020 року залишено без змін.

03 червня 2020 року представник АТ «Альфа-Банк» - Ременюк Т. О., надіслала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 10 березня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 19 травня 2020 року.

У касаційній скарзі представник АТ «Альфа-Банк» - Ременюк Т. О., просить суд касаційної інстанції скасувати ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 10 березня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 19 травня 2020 року, і направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

Касаційна скарга обґрунтована, зокрема, тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховано постанову Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року в справі № 807/137/18, постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 826/9341/17, а також постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі № 761/4771/17, що на думку заявника вказує на неможливість розгляду даної справи в порядку господарського судочинства.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями від 05 червня 2020 року, для розгляду справи визначено колегію суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О.

Ухвалою Верховного Суду від 12 червня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги до 13 липня 2020 року, який не міг перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвалита закінчення строку дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на запобігання поширення коронавірусної хвороби (COVID-19).

На виконання вимог указаної вище ухвали, у встановлений суддею строк, представник АТ «Альфа-Банк» - Ременюк Т. О., надіслала матеріали на усунення недоліків.

Дослідивши касаційну скаргу ПАТ «Альфа-Банк», Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження ухвал судів першої та апеляційної інстанцій, визначених в пунктах 2, 3 частини першої цієї статті ЦПК є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Постановляючи ухвалу від 10 березня 2020 року про відмову у відкритті провадженні у справі суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції в постанові від 19 травня 2020 року, виходив із того, що зважаючи на предмет спору (оскарження наказу про скасування права на розпорядження майном в рамках господарської діяльності) та суб`єктний склад учасників справи (позивач та відповідач є юридичними особами), даний спір слід розглядати за правилами не цивільного, а господарського судочинства, та згідно вимог пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України відмовив у відкритті провадження у справі.

Верховний Суд погоджується із відповідними висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони відповідають нормам чинного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, а також фактичним обставинам справи, встановленими судом на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження наданих доказів.

Як установлено судами першої та апеляційної інстанцій із позовної заяви АТ «Альфа-Банк», 28 липня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк») та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 312-119 СМБ. Для забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за даним договором, між сторонами також укладено Іпотечний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_1 , передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 .

У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, на виконання пунктів 4.1., 4.6.3. Іпотечного договору, 11 березня 2019 року позичальник (банк) звернувся до виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області із заявою щодо реєстрації права власності на вказану квартиру.

Згідно рішення державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С. О., від 13 березня 2019 року № 45921287, було зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Міністерства юстиції України з відповідною скаргою про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 13 березня 2019 року № 45921287. За результатами розгляду її скарги, комісія з питань розгляду скарг у сфері Державної реєстрації рекомендувала скасувати відповідне рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Наказом Міністерства юстиції України від 30 вересня 2019 року № 3035/5 скасовано рішення державного реєстратора від 13 березня 2019 року № 45921287.

Вважаючи дані дії відповідача (Міністерства юстиції України) незаконними та такими, що порушують право власності АТ «Альфа-Банк», позивач звернувся до суду з позовом про визнання дій неправомірними та скасування наказу від 30 вересня 2019 року № 3035/5.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Для вирішення питання, чи може справа буди розглянута в порядку цивільного судочинства, слід визначитись, чи не підлягає така справа під розгляд в порядку іншого судочинства. При вирішенні даного питання, слід виходити з того, який характер спору, з яких правовідносин він виник, хто є сторонами за позовом, і які позовні вимоги є основними, а які похідними.

У статті 20 ГПК України визначено особливості предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, якими уточнено види спорів, що розглядаються господарськими судами та встановлено, що господарські суди розглядають справи у спорах, які виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності, та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі на землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 807/137/18 з метою встановлення чіткого критерію визначення юрисдикції спорів щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, відступила від висновків, викладених у постановах: від 04 квітня 2018 року в справах № 817/567/16 та № 826/9928/15, від 10 квітня 2018 року в справі № 808/8972/15, від 16 травня 2018 року у справі № 826/4460/17, від 23 травня 2018 року в справі № 815/4618/16, від 05 червня 2018 року в справі № 04/20728/14, від 12 червня 2018 року в справі № 823/378/16, від 13 червня 2018 року в справах № 820/2675/17 та 803/1125/17, вказавши про те, що в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження, а тому дані спори мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору. Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим, а тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є наявність у них спору про право цивільне та суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Як було встановлено судами попередніх інстанцій, предметом спору в даній справі є оскарження позивачем акту (наказу) відповідача з приводу скасування рішення про реєстрацію права власності позивача на відповідне майно в рамках здійснення господарської діяльності.

При цьому, судами також враховано вимоги частини другої статті 4 ГПК України, в якій визначено, що спір між сторонами справи (позивачем та відповідачем), які є юридичними особами, розглядаються шляхом звернення до господарського суду.

Таким чином, суди першої та апеляційної інстанції, врахувавши предмет спору та склад учасників, дійшли правильного висновку, що даний спір слід розглядати в порядку господарського судочинства.

У зв`язку із вищезазначеним, Верховний Суд вважає, що відсутні підстави для скасування ухвали Енергодарського міського суду Запорізької області від 10 березня 2020 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 19 травня 2020 року.

Колегія суддів критичної оцінює доводи касаційної скарги, що суди не врахували постанову Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року в справі № 761/4771/17, оскільки у наведеному заявником рішенні суду касаційної інстанції та оскаржуваних судових рішеннях установлено різні обставини, характер та склад учасників спірних правовідносин. Разом із цим, оскаржувані судові рішення ухвалені з врахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року в справі № 807/137/18.

Що стосується аргументів заявника щодо неврахування судами постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року в справі № 807/137/18 та постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 826/9341/17, то вони є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким суд апеляційної інстанції надав належну оцінку та висновки якого є достатньо аргументованими, Верховний Суд вважає, що в такому випадку відсутні підстави повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», § 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Зазначені у касаційній скарзі інші аргументи, Верховний Суд також вважає необґрунтованими та виключно суб`єктивними судженнями заявника, оскільки вони зводяться до незгоди з фактичними обставинами, встановленими судами в оскаржуваних рішеннях.

Із змісту касаційної скарги, вбачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності ухвали Енергодарського міського суду Запорізької області від 10 березня 2020 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 19 травня 2020 року.

У відповідності до частини четвертої статті 394 ЦПК Україниу разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись частинами четвертою-шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на ухвалу Енергодарського міського суду Запорізької області від 10 березня 2020 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 19 травня 2020 року в справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до Міністерства юстиції України, треті особи: ОСОБА_1 , виконавчий комітет Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, про визнання дій неправомірними та скасування Наказу від 30 вересня 2019 року № 3035/5.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

В. С. Жданова

В. О. Кузнєцов

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року в справі № 755/10947/17 зазначено, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.