Провадження № 2/752/3063/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 червня 2020 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.

за участі секретаря судового засідання Рожок В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання незаконним збільшення суми на стягнення, стягнення грошових коштів,

встановив:

23.09.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання незаконним збільшення суми на стягнення, стягнення грошових коштів до ОСОБА_2

16.10.2019 року ухвалою судді судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду Мараєвої Н.Є. підсудність справи визначено Голосіївському районному суду м. Києва.

11.02.2020 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г., після усунення недоліків, постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 10.06.2020 року, позивачем зазначено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23.03.2018 року, під головуванням судді Трусової Т.О., частково задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя; в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 Ѕ частину грошових коштів, набутих за час шлюбу, що становить 198 870, 51 грн. Однак, при ухваленні зазначеного вище рішення, суд вийшов за межі заявлених позовних вимог, з тих підстав, що предметом поділу були грошові кошти, які знаходилися на рахунках у банках станом на 29.10.2014 року, а суд поділив кошти, які станом на зазначену дату не перебували на рахунках. Так, сума поділу зросла на 70 000, 00 грн.

Позивачем зазначено, що депозитні договори укладаються переважно на строк від декількох днів до одного року. Тому з метою збереження коштів на депозитних рахунках, він змушений був по закінченню строку дії депозитного договору, відкривати новий договір і вкладати кошти з попереднього договору. Згідно з методикою банку, сума коштів на рахунку клієнта визначається станом на конкретну дату. Зарахування до суми, що знаходиться в банку станом на одну дату, суми коштів, що знаходиться станом на іншу дату - є неправильним. Саме таке зарахування було здійснено судом на суму 70 000, 00 грн.

Так, судом до переліку договорів на підставі яких було підраховано суму коштів, що підлягала поділу, а саме 397 741, 02 грн. включено договори, які станом на 29.10.2014 року не були чинними, а саме:

-договір від 24.03.2014 року № 8, укладений з ПАТ КБ «Аркада», сума вкладу - 20 000 грн. (помилка у рішенні суду, вірно - ПАТ «Держексімбанк»);

-договір від 31.03.2014 року № 8, укладений з ПАТ «Держексімбанк», сума вкладу - 20 000 грн.;

-договір від 28.04.2014 року № 8, укладений з ПАТ «Держексімбанк», сума вкладу - 30 000 грн.

На виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23.03.2018 року, яке набрало законної сили за результатами його перегляду Апеляційним судом м. Києва, 27.08.2018 року, видано виконавчі листи та відкрито виконавче провадження.

Позивачем ОСОБА_1 також зазначено, що з його пенсії з 01.08.2019 року на виконання зазначеного вище рішення, щомісячно стягується сума коштів у розмірі 988, 51 грн. Сума боргу становить 198 870, 51 грн., яка є незаконно збільшеною на 35 000, 00 грн., що у відсотковому відношенні становить 17, 6 %. На думку, останнього незаконним нарахування зайвої суми до стягнення, суддя Дарницького районного суду м. Києва Трусова Т.О. прирекла його до кінця життя на отримання неповної суми заслуженої пенсії.

З огляду на викладене вище, просив:

-визнати суму у розмірі 198 870, 51 грн., нараховану Дарницьким районним судом м. Києва у справі № 753/13191/16-ц на підставі рішення суду від 23.03.2018 року такою, що не відповідає дійсності, внаслідок незаконного збільшення суми у розмірі 198 870, 51 грн. на 35 000, 00 грн.;

-визнати дійсною суму до стягнення, що відповідає умовам позову ОСОБА_3 , поданого 13.07.2016 року, підраховану за депозитними договорами, що знаходились в банках станом на 29.10.2014 року у розмірі 163 87-, 51 грн.;

-поновити його право на суму у розмірі 38 500, 00 грн. (35 000, 00 грн. незаконно списаної суми на стягнення та 3 500, 00 грн. - 10 % нарахованого виконавчого збору), що незаконно стягнута з нього шляхом стягнення суми у розмірі 38 500, 00 грн. з ОСОБА_2 на його користь.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені ним вимоги з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 , будучи належним чином повіідомленою, у судове засідання не з`явилася, правом подачі відзиву не скористалась, з будь-якими клопотаннями до суду не зверталась, суд визнав за можливе розглянути справу за її відсутності.

Заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до правил статтей 13,12 ЦПК України: суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23.03.2018 року, під головуванням судді Трусової Т.О., частково задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 треті особи: ПАТ КБ «Аркада» ПАТ «Ощадбанк», ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», ПАТ КБ «Приватбанк» про поділ спільного сумісного майна подружжя та відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя. В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто Ѕ частину грошових коштів, набутих за час шлюбу, що становить 198 870, 51 грн. (а.с. 11-14).

Не погоджуючись з зазначеним вище рішенням суду, ОСОБА_1 скористався правом його оскарження в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва.

За результатами перегляду рішення Дарницького районного суду м. Києва, ухваленого 23.03.2018 року судом апеляційної інстанції 27.08.2018 року прийнято постанову якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23.03.2018 року залишено без змін (а.с. 60-64).

Як видно зі змісту судових рішень, ухвалених у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 треті особи: ПАТ КБ «Аркада» ПАТ «Ощадбанк», ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», ПАТ КБ «Приватбанк» про поділ спільного сумісного майна подружжя та зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна подружжя, сторонами у справі порушено спір предметом якого було спільне сумісне майна подружжя до складу якого, серед іншого, входили грошові кошти, що були розміщені на депозитних рахунках у різних банках України.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив встановити факт неправильного встановлення судом обставин у справі за заявленими до нього позовними вимогами, що на його думку стало наслідком незаконного збільшення суми на стягнення, та зайво стягнуто з нього на 38 500 гривень, чим приречено його до кінця життя. Просив поновити його право на суму у розмірі 38 500, 00 грн. (35 000, 00 грн. незаконно списаної суми на стягнення та 3 500, 00 грн. - 10 % нарахованого виконавчого збору), що незаконно стягнута з нього шляхом стягнення суми у розмірі 38 500, 00 грн. з ОСОБА_2 на його користь.

Зазначені позовні вимоги позивачем заявлено до ОСОБА_2 , судді головуючої у справі за заявленими до нього ж позовними вимогами про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Зі змісту Закону України «Про судоустрій та статус суддів» вбачається, що суддю не може бути притягнуто до віповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основним засадами цивільного судочинства, з поміж інших, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (п. п. 8, 9 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Дослідивши зазначені позивачем підстави для позову та обставини якими позивач обґрунтовує зазначені підстави, суд приходить до висновку, що фактично ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання незаконним збільшення суми на стягнення, стягнення грошових коштів до ОСОБА_2 з тих підстав, що внаслідок ухвалення під головуванням останньої як судді Дарницького районного суду м. Києва 23.03.2018 року рішення суду з нього на користь ОСОБА_3 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнуто суму коштів з якою він не погоджується і відповідно вважає, що в процесі виконання зазначеного рішення щомісячно з його пенсії стягується більша сума, ніж, на його думку, повинна би стягуватися.

Однак, зазначені підстави не знаходять правового обґрунтування відповідно до вимог чинного законодавства України.

Так, судом встановлено, що позивач скористався своїм правом на оскарження в установленому законом порядку ухваленого відповідачкою за його позовними вимогами судового рішення, яке набрало законної сили, оскільки Апеляційним судом м. Києва 27.08.2018 року прийнято постанову якою рішення суду першої інстанції від 23.03.2018 року залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Тобто, окремо слід зазначити, що суд апеляційної інстанції не змінював суми коштів, яка підлягає поділу як спільне сумісне майно подружжя, а саме - 397 741, 02 грн., відповідно Ѕ частка ОСОБА_3 становить 198 870, 51 грн.

Як наслідок на виконання зазначеного рішення суду, ОСОБА_3 отримано виконавчі листи, які звернуто до примусового виконання.

Таким чином, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» з пенсії позивача з метою виконання рішення суду від 23.03.2018 року щомісячно стягується відповідна сума коштів, що розрахована державним виконавцем відповідно до норм згаданого вище закону, а тому доводи ОСОБА_1 з приводу того, що внаслідок незаконних дій ОСОБА_2 порушено його право на отримання заслуженої ним суми пенсії не знайшли свого підтвердження.

З огляду на викладене вище, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання незаконним збільшення суми на стягнення, стягнення грошових коштів, не підлягають задоволенню судом.

За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 2, 4, 5, 6, 12, 13, 189-200, 209-246, 265, 268, 273, 352, 354-356 ЦПК України, суд, -

вирішив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання незаконним збільшення суми на стягнення, стягнення грошових коштів, залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, яким ухвалено оскаржуване рішення.

Суддя К.Г. Плахотнюк