СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/10149/19

пр. № 2/759/804/20

10 червня 2020 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді: П`ятничук І.В.,

при секретарі Дрозі Т.О.,

за участі представника позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - Федосєєвої Т.Ю. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Одинадцята Київська нотаріальна контора про визнання права власності на Ѕ частину квартири, що є об`єктом спільної сумісної власності з особою яка померла, суд,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про визнання права власності на Ѕ частину квартири, що є об`єктом спільної сумісної власності з особою яка померла та просила суд постановити рішення, яким, визначити, що розмір частки ОСОБА_3 в квартирі: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_8 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 31.03.1999 року, реєстраційни №д.596-297 27.04.1999 року, становить 1/2 частка та визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з 1-ї кімнати та підсобних приміщень і має загальну площу 39,50 кв.м., житлову площу 18,70 кв.м. яка належала ОСОБА_8 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 31.03.1999 року, реєстраційни №д.596-297 27.04.1999 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер колишній чоловік ОСОБА_3 , ОСОБА_8 . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить, зокрема, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з 1-ї кімнати та підсобних приміщень і має загальну площу 39,50 кв. м., житлову площу 18,70 кв. м. Спадщину після смерті ОСОБА_8 прийняли наступні спадкоємці: - ОСОБА_5 ; ОСОБА_6 ; ОСОБА_7 ; ОСОБА_4 . Спадкова справа за № 1185 заведена Одинадцятою Київською державною нотаріальною конторою. Від нотаріуса позивачу стало відомо, що ОСОБА_8 залишив заповіт, яким заповів все своє майно ОСОБА_4 . Позивач зазначає, що не є спадкоємицею ОСОБА_8 але має право спільної сумісної власності на квартиру, яке входить до складу спадщини, так як квартира за адресою: АДРЕСА_1 була придбана за договором купівлі-продажу 31.03.1999 року та оформлена на титульного володільця ОСОБА_8 під час шлюбу з позивачем то вона є спільною сумісною власністю, а відповідно не має входити до складу спадкового майна в цілому.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 04 червня 2019 року відкрито провадження у даній справі. (а.с.28)

16.07.2019 р. відповідачем подано відзив щодо заявлених позовних вимог ( а.с. 85-87).

29.07.2019 р. позивачем подано відповідь на відзив щодо заявлених вимог ( а.с. 137-143).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30 січня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити, вказуючи на те, що дана спірна квартира придбана нею та її покійним чоловіком за час перебування в шлюбі, з моменту придбання вона зареєстрована в даній квартирі, хоча в ній і не проживає, вказувала, що дана квартира є спільною сумісною власністю її та покійного чоловіка.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила суд задовольнити позов вказуючи на обставини справи викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 направила на адресу суду відзив на позовну заяву, в якій не погоджується з позовними вимогами, та просить відмовити позивачу в задоволенні позовних вимоги, з підстав викладених у відзиві від 12.07.2019 року, в судові засідання не з`явилась, направила до суду свого представника з належним чином оформленими повноваженнями, тому є можливим розгляд справив її відсутності.

Представник відповідача - адвокат Федосєєва Т.Ю. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала в повному обсязі вказуючи на обставини викладені відзиві.

Представник третьої особи Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори направили на адресу суду відзив на позовну заяву ОСОБА_3 , в якій зазначили про те, що по суті позовної заяви заперечень не мають та просять здійснювати розгляд справи без присутності представника нотаріальної контори.

Треті особи ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином, на адресу суду направили заяву про розгляд справи без їх участі, та просили задовольнити позов в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, тому є можливим розглянути справу її відсутності.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 з 23.07.1994 року шлюб зареєстровано 23.07.1994 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ленінградської райдержадміністрації м. Києва про що в книзі реєстрації актів про укладання шлюбу було зроблено запис за № 562, свідоцтво про укладання шлюбу НОМЕР_1 ( а.с.13)

Відповідно до рішення Ленінградського районного суду м. Києва від 07.06.2000 року шлюб було розірвано. Рішення набрало законної сили 19.06.2000 року. ( а.с.14).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору купівлі-продажу від 31.03.1999 р. ОСОБА_8 придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 16).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно з ч. 1 ст. 22 КпШС України, чинного на час придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 , майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Згідно із ч. ч. 1 - 3 ст. 368 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) що діє сьогодні, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ч. ч. 1 - 2 ст. 60 Сімейного кодексу України (надалі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ч. 1 ст. 68 СК України, передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Таким чином, є встановленим, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка була придбана ОСОБА_8 під час зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_3 , є об`єктом права спільної сумісної власності даного подружжя, яке не припинилось після розірвання шлюбу.

Згідно з ст. 28 КпШС (чинного на час придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 ), в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Така ж правова позиція закріплена і в ст. 70 СК України, а саме, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону «Про власність», ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України…Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини… Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодекса про шлюб та сім`ю. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними».

В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначено, що «...зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні».

Як вбачається з матеріалів справи, після розірвання шлюбу з ОСОБА_8 , позивач не виділяла свою частку в спільній сумісній власності на вказану квартиру.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_3 з 25.05.1999 року та до дійсного часу має реєстрацію місця свого постійного проживання у квартирі АДРЕСА_1 ( а.с. 155).

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Верховний Суд України 04 квітня 2011 року при розгляді справи № 3-18гс11 ухвалив постанову в якій зробив такий правовий висновок: «Згідно з вимогами статті 392 цього ж Кодексу власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом вищезазначеної норми потреба в цьому заході захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними».

Таким чином, якщо титульним власником спільного є лише один співвласник, а право власності іншого співвласника майна не підтверджене документально, або навіть не визнається чи заперечується, то на підставі норм ст.392 Цивільного кодексу України та приведеної вище правової позиції Верховного Суду України зацікавлена особа (співвласник право власності якого не підтверджене документально) може в судовому порядку захистити своє суб`єктивно непідтверджене, невизнане, порушене чи оспорене право власності на частку в спільному майні, оскільки з певних причин (наприклад, відсутності на це згоди титульного власника) договір про визначення часток в нотаріальному порядку не завжди може бути укладений.

Так як право власності (спільної сумісної) не зареєстроване, титульний власник квартири ОСОБА_8 помер ОСОБА_3 не має можливості поділити квартиру у договірному порядку. Не існує іншого механізму виділу належної за законом частини майна у власність крім судового, у зв`язку з чим, позивач вимушена була звернутись до суду.

Враховуючи вищевикладене, успадковуватися після смерті ОСОБА_8 може лише Ѕ частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Інша Ѕ частина даної квартири має бути визнана на праві власності за мною, ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.ст. 1216, 1222 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини 3 статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (статі 60, 61 СК України).

Пооження статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Згідно із частиною 1 статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (частина 4 статті 65 СК України).

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина 3 статті 368 ЦК України) відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Поділ майна подружжя здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності - присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини 1, 2 статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина 2 статті 364 ЦК України).

Відповідно до статті 1126 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. При цьому необхідно визначити якою є доля спадкоємця у справі спільної сумісної власності.

Згідно п. 224 Інструкції Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. № 20/5 нотаріус може виділити свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні.

Згідно статті 372 ЦК України майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У силу ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись статтями 3, 4, 10, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 272 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 - задовольнити.

Визначити, що розмір частки ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) в квартирі: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_8 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 31.03.1999 року, реєстраційни №д.596-297 27.04.1999 року, становить 1/2 частка.

Визнати за ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що складається з 1-ї кімнати та підсобних приміщень і має загальну площу 39,50 кв.м., житлову площу 18,70 кв.м. яка належала ОСОБА_8 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 31.03.1999 року, реєстраційни №д.596-297 27.04.1999 року.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІПН: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір в розмірі 5 283 (п`ять тисяч двісті вісімдесят три) грн. 13 коп. та сплачений судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м.Києва.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони:

Стягувач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_4 ).

Боржник: ОСОБА_4 (ІПН: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Суддя І.В.П`ятничук