КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №759/3114/2019 Головуючий у І інстанції - Шум Л.М.
апеляційне провадження №22-ц/824/8258/2020 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 серпня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргамиЖитлово-будівельного кооперативу «Обчислювач-14» та ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 лютого 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Обчислювач-14» про стягнення неустойки за договором оренди, за зустрічним позовом Житлово-будівельного кооперативу «Обчислювач-14» до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди нежитлового приміщення,

встановив:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва із позовом до ЖБК «Обчислювач-14» про стягнення неустойки за договором оренди, мотивуючи свої вимоги тим, що 03 січня 2014 року з ЖБК «Обчислювач-14» в особі голови правління Баранівської О.М. було укладено договір оренди нежитлового приміщення, площею 12,0 кв.м., яке належить відповідачу та знаходиться на першому поверсі в буд . АДРЕСА_2 , терміном до 03 січня 2019 року.

Дане приміщення використовувалось як робоче місце позивача.

Проте, з травня 2015 року мешканцями будинку на чолі з новою головою кооперативу почали створюватись перешкоди позивачу в користуванні приміщенням, встановлено замок, що унеможливило відкриття дверей та доступу до робочого місця.

В подальшому було заварено дверні петлі, двері запінені будівельною піною, що призвело до неможливості їх відкривання.

Зазначені дії позбавили позивача користуватись приміщенням.

10 січня 2018 року договір оренди було розірвано, приміщення передано орендодавцю.

За умовами угоди про розірвання договору оренди від 10 січня 2018 року, наймодавець має сплатити наймачу неустойку в розмірі 18000 грн., проте коштів позивачу виплачено не було.

Просив суд, стягнути з відповідача на його користьнеустойку в розмірі 18 000 грн., та судові витрати.

21 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подав заяву про збільшення позовних вимог.

Зазначив, що неналежне виконання договірних зобов`язань призвело до втрати належного йому на праві власності ноутбука марки «Леново», вартістю 13 499,90 грн., який використовувався для роботи, знаходився на робочому місці.

Після того, коли позивач був позбавлений можливості потрапити до приміщення та користуватись ним, ноутбук увійшов до акту переліку майна, яке відповідач прийняв на відповідальне зберігання.

Проте, коли позивач забирав свої речі, виявив відсутність вказаного ноутбука.

Оскільки за умовами угоди про розірвання договору оренди від 10 січня 2018 року, в разі втрати або пошкодження особистих речей наймача, наймодавець відшкодовує вартість таких речей в потрійному розмірі.

З огляду на викладене, позивач просив стягнути з ЖБК «Обчислювач-14»на його користь неустойку в розмірі 18 000 грн., потрійну вартість втраченого майна, ноутбука марки «Леново»в розмірі 40 499,70 грн., а всього 58 499,70 грн.

20 березня 2019 року представник відповідача подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про визнання недійсною угоди від 10 січня 2018 року про розірвання договору оренди в нежитловому приміщенні б/н від 03 січня 2014 року.

Вимоги зустрічної позовної заяви обґрунтовані відсутністю належних повноважень у Баранівської О.М. на укладення даної угоди від імені ЖБК «Обчислювач-14».

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27 лютого 2020 року, первісний позов задоволено частково.

Стягнуто з ЖБК «Обчислювач-14» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 18 000 грн. та судовий збір в розмірі 169,15 грн.

Зустрічний позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ЖБК «Обчислювач-14» через представника подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що відсутні факти порушення договору оренди з боку відповідача, що унеможливлює стягнення неустойки.

Зазначає, що право на сплату неустойки виникає у випадку порушення зобов`язання.

Ні в тексті позовної заяви, ні в тексті заяви про збільшення позовних вимог не йдеться про порушення зобов`язання. Позивач не вказує, що саме порушив Відповідач.

В оскаржуваному судовому рішенні не встановлено ким були вчинені дії по відношенню до позивача, чи вчиняв їх відповідач, чи повинен відповідач відповідати за ці порушення, чи договором оренди передбачено зобов`язання відповідача охороняти орендоване приміщення.

Щодо зустрічної позовної вимоги то зазначає, що в цій частині рішення фактично відсутнє, оскільки суд першої інстанції лише обмежився тим, що підстави для визнання такої угоди недійсною судом не встановлено.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав відзив, який обґрунтовував тим, що суд відмовив у задоволенні вимог, викладених у зустрічній позовній заяві, оскільки питання, які пов`язані з законністю укладання Договору оренди нежитлового приміщення від 03 січня 2014 року і Угоди про розірвання договору оренди нежитлового приміщення від 03 січня 2014 року, укладеного 10 січня 2018 року розглядався Святошинським районним судом м. Києва та Київським апеляційним судом. Судові інстанції встановили законність укладання вищевказаних правочинів.

Зазначає, що житловий будинок АДРЕСА_2 знаходиться у власності ЖБК «Обчислювач-14».

Саме з ЖБК «Обчислювач-14» у 2014 році був укладений Договір оренди нежитлового приміщення, він, як власник мав забезпечити дотримання умов договору оренди нежитлового приміщення, та реагувати на звернення орендаря про порушення умов користування цим приміщенням.

Однак, будь-яких дій по забезпеченню умов цього договору ЖБК «Обчислювач-14» не здійснював.

Просив, апеляційну скаргу ЖБК «Обчислювач-14» залишити без задоволення.

Крім цього, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 лютого 2020 року в частині незадоволених позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що у відповідності до укладеної угоди про розірвання Договору оренди від 10 січня 2018 року сторони прийшли до згоди, зокрема про те, що за неналежне виконання наймодавцем умов Договору оренди від 03 січня 2014 року наймодавець сплачує наймачу неустойку в розмірі обумовленому сторонами, яка становить 18000 грн.

В разі нестачі або пошкодження особистих речей Наймача, Наймодавець відшкодовує вартість таких речей у потрійному розмірі.

Вважає, що суд невмотивовано не прийняв до уваги доводи, викладені ним у заяві про збільшення позовних вимог стосовно стягнення з відповідача трикратного розміру втраченого майна, а саме втраченого ноутбука «Леново», який згідно опису майна від 08 січня 2018 року знаходився у приміщенні колясочної третього парадного, будинку АДРЕСА_2 , та який згідно акту прийому-передачі особистих речей наймача, які передані наймодавцю на відповідальне зберігання від 10 січня 2018 року був переданий відповідачу.

Суд поклав в основу оскаржуваного рішення доводи, наведені відповідачем, але які не були підтверджені доказами.

Судом першої інстанції не взято до уваги, та не надана належна оцінка допущених відповідачем порушень прав наймача.

Відповідач допустив входження сторонніх осіб у орендоване приміщення та перебування їх там протягом п`яти - шести днів, без повідомлення наймача, складання належних йому речей, які перебували на відповідальному зберіганні, що і призвело до втрати майна.

Просив, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 лютого 2020 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ЖБК «Обчислювач-14» задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 січня 2014 року між ЖБК «Обчислювач-14» в особі голови правління Баранівської О.М. та адвокатом ОСОБА_1 укладено договір оренди нежитлового приміщення, відповідно до умов якого наймодавець передає наймачеві у строкове оплатне користування (оренду) за для здійснення наймачем його незалежної професійної діяльності та користування наймачем нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: перший поверх третього АДРЕСА_3 , що належить ЖБК «Обчислювач-14», загальною площею 12,0 кв.м.

Термін користування приміщенням 5 років з дня підписання договору оренди.

За користування орендованим приміщенням, наймач сплачує наймодавцю орендну плату в розмірі 1 500 грн.

Пунктом 5.3 договору оренди зазначено, що дострокове розірвання договору можливе лише з ініціативи наймача, окрім наступних випадків, коли назване право надається і наймодавцю: руйнування приміщення, переданого в орендне користування, або доведення його до стану, не придатного до експлуатації; систематичне порушення наймачем своїх обов`язків за договором.

Починаючи з 25 червня 2015 року ОСОБА_1 почали перешкоджати користуватись орендованим приміщенням, що полягало в пошкодженні серцевини замка вхідних дверей, неможливості доступу до приміщення та використання його за призначенням.

В подальшому було заварено дверні петлі, двері запінені будівельною піною, що призвело до неможливості їх відкривання.

03 січня 2014 року ЖБК «Обчислювач-14» та ОСОБА_1 уклали угоду про розірвання нежитлового приміщення від 03 січня 2014 року на наступних умовах: вважати 10 січня 2018 року днем припинення договору оренди, за неналежне виконання наймодавцем умов договору оренди від 03 січня 2014 року наймодавець сплачує наймачу неустойку в розмірі 18 000 грн., особисті речі наймача станом на 09 січня 2018 року знаходяться у приміщення колясочної і до яких наймач не має доступу.

В разі нестачі, або пошкодженні особистих речей наймача, наймодавець відшкодовує вартість речей в потрійному розмірі.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач тривалий період часу не міг користуватись, проникати до приміщенням, яке використовував для роботи, а тому правомірною є виплата коштів, розмір якої встановлений угодою від 10 січня 2018 року.

Підстави для визнання такої угоди недійсною не встановлено.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

У відповідності до ч.1 ст.759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Згідно з вимогами ч.1 ст.762 ЦК України, за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п.1 ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч.1,2 ст.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

10 січня 2018 року між позивачем та ЖБК «Обчислювач-14» в особі Баранівської О.М. було укладено угоду про розірвання договору оренди нежитлового приміщення, за умовами якого передбачена виплата коштів в розмірі 18 000 грн. за порушення боржником зобов`язання, а саме, неналежне виконання наймодавцем умов договору.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ЖБК «Обчислювач-14» на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 18 000 грн., а також про відсутність підстав для задоволення зустрічних вимог про розірвання договору оренди в нежитловому приміщенні б/н від 03 січня 2014 року.

Разом з цим, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення вартості ноутбука з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у відповідності до п.6 Угоди від 10 січня 2018 року укладеної між ЖБК «Обчислювач-14» в особі голови правління кооперативу Баранівської О.М. та ОСОБА_1 про розірвання Договору оренди нежитлового приміщення від 03 січня 2014 року, в разі нестачі, або пошкодженні особистих речей наймача, наймодавець відшкодовує вартість таких речей в потрійному розмірі.

Відповідно до опису майна, яке знаходиться в приміщенні колясочної третього парадного будинку АДРЕСА_2 від 08 січня 2018 року та акту прийому-передачі особистих речей наймача, які передані наймодавцю на відповідальне зберігання від 10 січня 2018 року, останній прийняв на відповідальне зберігання майно та особисті речі, що належать ОСОБА_1 , зокрема ноутбук «Леново ІР 310», вартість якого відповідно до договору купівлі-продажу №ФСФТ-0017-18266627 від 29 червня 2017 року становить 13 499,90 грн.

З опису майна в приміщенні від 09 лютого 2019 року складеного за участю голови кооперативу ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , а також свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 вбачається, що ОСОБА_1 отримав речі і майно згідно акту прийому-передачі від 10 січня 2018 року, окрім ноутбука «Леново ІР 310», роутера, сумки для ноутбука, блока живлення.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення вартості відсутнього майна, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають до задоволення.

У відповідності до ч.1 ст.950 ЦК України, за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах.

Згідно з вимогами п.1 ч.1 ст.951 ЦК України, збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості.

Оскільки сторони погодили відшкодування нестачі або пошкодженні особистих речей наймача в потрійному розмірі, вартість втраченого майна становить 13 499,90 грн., то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума у розмірі 40 499,70 грн. (13 499,90 х3).

На вищезазначене суд першої інстанції уваги не звернув, та прийшов до необґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення вартості ноутбука з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За правилами ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням наведеного з ЖБК «Обчислювача-14» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 688,25 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Обчислювач-14» відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення вартості ноутбука скасувати і постановити в цій частині нове судове рішення про задоволення цих вимог.

Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу «Обчислювач-14» на користь ОСОБА_1 40 499,70 грн.

Стягнути з Житлово-будівельного кооперативу «Обчислювач-14» на користь ОСОБА_1 1 688,25 грн. судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 05 серпня 2020 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба