У Х В А Л А

21 липня 2020 року

м. Київ

справа № 607/25646/19

провадження № 61-10085ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 лютого 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 04 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Позов обґрунтований тим, що у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 , 26 грудня 2007 року за спільні кошти ними було придбано автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

12 серпня 2019 року він керував автомобілем марки «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_1 , у м. Тернополі на вул. Лесі Українки. У той же час відповідач ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2101», державний номерний знак НОМЕР_2 , порушив підпункти «а», «б» пункту 23, пункти 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України та здійснив наїзд (допустив зіткнення) на його автомобіль, під його керуванням.

У результаті дорожньо - транспортної пригоди автомобіль «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_1 , зазнав значних механічних пошкоджень. Позивач вказував, що на місце дорожньо-транспортної пригоди він викликав працівників Управління патрульної поліції в Тернопільській області, в присутності яких відповідач ОСОБА_1 визнав себе винним у вчинені адміністративного правопорушення та зобов`язався добровільно відшкодувати, завдані збитки (майнову шкоду).

Страхова компанія, в якій застрахована цивільна відповідальність відповідача, визначила фактичний розмір збитків у розмірі 53 935,52 грн, однак різниця у вартості ремонту та страхових виплатах полягає в тому, що під час розрахунку виплати враховується коефіцієнт фізичного зносу автомобіля, а під час здійснення ремонту деталі міняються на нові. 22 серпня 2019 року кошти у розмірі 28 867,97 грн перераховані страховою компанією на рахунок його дружини - ОСОБА_3

19 серпня 2019 року згідно із умовами полісу відповідач ОСОБА_1 на рахунок ОСОБА_3 перерахував 2 000,00 грн франшизи. Вартість ремонту пошкодженого автомобіля «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак НОМЕР_1 , у розмірі 49 700,00 грн сплачено ним особисто. Таким чином, позивач вважає, що розмір, невідшкодованої йому майнової шкоди становить 18 832,03 грн, з розрахунку: 49 700,00 грн - 28867,97 грн (страхове відшкодування) - 2 000,00 грн (франшиза), а тому просив відшкодувати йому різницю між отриманими страховими виплатами та реальними витратами у розмірі 18 832,03 грн, понесених ним на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля. Крім цього, позивач просив відшкодувати моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 04 червня 2020 року, позов задоволено частково. Вішкодовано на користь ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 18 832,03 грн та 1 000,00 грн моральної шкоди. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 позивачу завдано майнову і моральну шкоду, яка полягає у пошкодженні автомобіля, який знаходиться у його спільній власності та моральних стражданнях, оскільки він змушений був докласти додаткових зусиль для організації свого життя, витрачати час на ремонт автомобіля, що викликало негативні зміни у його житті.

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 лютого 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 04 червня 2020 року, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Згідно з пунктом 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України встановлено, що розмір прожиткового мінімуму дляпрацездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Згідно із статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з 1 січня 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу становить 2 102,00 грн.

Предметом спору у зазначеній справі є відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 18 832,03 грн та 10 000,00 грн відповідно. Ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У касаційній скарзі не викладено переконливих аргументів щодо обгрунтування умов застосування винятків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки оскаржені заявником рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 лютого 2020 року та постанова Тернопільського апеляційного суду від 04 червня 2020 року постановлені у малозначній справі, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 лютого 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 04 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою відмовити.

Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

І. Ю. Гулейков

С.О. Погрібний