ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 654/4054/19 Головуючий в І інстанції Сіянко В.М.
Номер провадження 22-ц/819/878/2020 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоПолікарпової О.М.
суддівВоронцової Л.П.
Ігнатенко П.Я.
секретарСікора О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу адвоката Тільненка Владислава Володимировича, який діє від імені ОСОБА_1 , на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області у складі судді Сіянка В.М. від 17 березня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 , від імені якого діє Тільненко В.В. звернувся до суду з позовом, у якому просив визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за законом терміном один місяць, що відкрилася після смерті ОСОБА_4 .

В обґрунтування позову зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина. У встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини він не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини з поважних причин, а саме у зв`язку з тим, що мав проблеми зі здоров`ям внаслідок отриманих травм під час дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 08 серпня 2008 року. Крім того вважав, що батько склав на нього заповіт який є підставою для прийняття ним спадщини.

У зв`язку із пропуском строку для прийняття спадщини після смерті батька державний нотаріус відмовився прийняти у нього заяву про прийняття спадщини, що підтверджується листом Голопристанської державної нотаріальної контори № 538/02-14 від 28 серпня 2019 року. Вважає, що проблеми зі здоров`ям є поважною причиною пропуску ним встановленого статтею 1270 ЦК України строку для подачі заяви про прийняття спадщини.

Посилаючись на викладені обставини просив визначити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 17 березня 2020 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє Тільненко В.В. , посилаючись на ухвалення рішення з порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове, про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що матеріали справи, а саме, пояснення свідків та медична документація, свідчать про те, що він пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті свого батька через наявність у нього тяжкої хвороби, яка виникла внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої йому встановлено ІІІ групу інвалідності. Також підтверджено доказами, що він тривалий час проходив лікування, реабілітацію після травм, отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Крім того вказує, що суд першої інстанції не дав належної оцінки наданим ним доказам, які, на його думку, свідчать про те, що він не усвідомлював значення своїх дій через наявну у нього хворобу та не звернув уваги на істотні вади здоров`я позивача.

Апелянт зазначає і про те, що суд залишив поза увагою той факт, що відповідач не повідомив нотаріуса про те, що у спадкодавця є син, а нотаріус не здійснив будь-яких дій щодо повідомлення його, як спадкоємця першої черги про відкриття спадкової справи.

В апеляційній скарзі також звертається увага апеляційного суду на те, що ОСОБА_1 має право на обов`язкову частку у спадщині незалежно від наявності заповіту, оскільки останньому встановлено ІІІ групу інвалідності. На обґрунтування своєї позиції апелянт посилається на рішення Конституційного Суду України від 11.02.2014 року.

У відзиві на апеляційну скаргу Коваленко В.В. , яка діє від імені ОСОБА_2 вказує на відсутність об`єктивних, непереборних та істотних труднощів, які б могли вплинути на поважність причин пропуску ОСОБА_1 строку, встановленого для прийняття спадщини, оскільки всі медичні документи підтвердили факт того, що позивач по справі не був прикутий до ліжка, лікування його проводилось періодично, не більше одного тижня. На час смерті його батька ОСОБА_1 не проходив курс лікування. Також звертає увагу на те, що відповідно до епікризу №05935, позивач виписаний додому в покращеному стані, свідомість його збережена, тобто на час смерті батька він перебував вдома, приймав участь у похованні батька мав фізичну можливість та достатньо часу для того, щоб звернутися із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. Також він знав про наявність майна, залишеного після смерті батька в с. Забарено, куди не раз приїжджав з метою відпочинку в будинку, а тому обґрунтування позову суперечать доказам у справі, які були надані самим же позивачем.

Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 не розумів значення своїх дій, то, на думку відповідача, воно не знайшло свого підтвердження, оскільки належним та допустимим доказом на підтвердження даного факту можна вважати перебування позивача на обліку у лікаря-психіатра або рішення суду, яким би було визнано ОСОБА_1 недієздатним.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Тільненко В.В. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити, представник ОСОБА_2 - адвокат Коваленко В.В. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Голопристанського районного суду Херсонської області без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду І інстанції в межах, визначених ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано достатніх та належних доказів, які б свідчили про наявність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання заяви у межах передбаченого законодавством шестимісячного строку для прийняття спадщини, оскільки з наданих документів прямо не вбачається наявність таких труднощів через стан здоров`я, а суд не володіє спеціальними знаннями для встановлення його фізичного стану, який перешкоджав би зверненню до нотаріальної контори, а тому позивач мав можливість у цей період звернутися до нотаріуса з відповідною заявою.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_1 , батьком позивача ОСОБА_1 є ОСОБА_4 (а.с. 5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_2 ( а.с.6).

На випадок своєї смерті ОСОБА_4 залишив заповіт, за яким останній заповів все своє майно, де б воно не знаходилось, і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати, і на що за законом він матиме право - ОСОБА_2 (а.с.70).

ОСОБА_2 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, яка зареєстрована державним нотаріусом та заведено спадкову справу №107/2014.

Згідно письмової відповіді від 28 серпня 2019 року №538/02-14 завідуючим Голопристанською державної нотаріальної контори роз`яснено ОСОБА_1 , що у зв`язку з пропуском ним шестимісячного терміну та не проживання на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем, як того вимагає ст.1268 ЦК України, для реалізації своїх спадкових прав йому необхідно звернутись до суду для продовження строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 (а.с.7).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (стаття 1220 ЦК України).

Частиною першою статті 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За змістом частини першої та третьої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій (пункт 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»).

На підтвердження поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини позивач надав документи про стан його здоров`я.

Відповідно до копій медичних документів останній після дорожньо-транспортної пригоди 08 серпня 2008 року час від часу проходив лікування. Зокрема, згідно копій епікризів №14941 за період 12.08.08 по 02.09.08, №04840 за період 03.09.08 по 17.09.08, №06225 за період 12.11.08 по 25.11.08, вбачається, що позивач ОСОБА_1 перебував на лікуванні з діагнозом забої головного мозку важкого ступеню, забої, садна м`яких тканин голови та наслідки перенесеної 08.08.08 важкої ЧМТ.

Згідно епікризів №05963 за період 20.10.10 р. по 03.11.10, №05935 за період 11.10.12 по 23.10.12, №00520 за період 27.01.15 по 07.02.15, №01339 за період 03.03.2016 р. по 14.03.2016 р. позивач ОСОБА_1 перебував на лікуванні з діагнозом посттравматична енцефалопатія, лівосторонній геміпарез середнього ступеня, гіпертензивно-лікворний с-м середнього ступеню, когнитивні порушення та ін.

З акту огляду МСЕК вбачається, що ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності (загальні захворювання), інвалідність встановлена 10.12.2012 р. на строк до 01.01.2015 р., з 11.04.2016 р. встановлено інвалідність ІІІ групи (загальне захворювання) безстроково.

Отже, судом першої інстанції правильно встановлено, що жоден із зазначених медичних документів не підтверджує, що ОСОБА_1 дійсно знаходився на стаціонарному лікуванні в період з квітня 2014 року по жовтень 2014 року, тобто в той час, коли він повинен був звернутись до нотаріальної контори для прийняття спадщини.

На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність у спадкоємця обставин, визначених статтею 1272 ЦК України, які б свідчили про наявність у останнього перешкод для подання такої заяви.

Таким чином, суд першої інстанції дав оцінку доказам, які надавались позивачем. Твердження апелянта про їх неправильну оцінку є суб`єктивним і не дає підстав для переоцінки доказів судом апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 має право на обов`язкову частку у спадщині незалежно від наявності заповіту, оскільки останньому встановлено ІІІ групу інвалідності судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, так як вони не спростовують висновків суду щодо відсутності підстав для продовження строку для прийняття спадщини.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не повідомив нотаріуса про наявність інших спадкоємців свідчать лише про відносини між сторонами, і будь-якого правового значення не мають.

Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.

Проте позивач не довів той факт, що нотаріусу було відомо про його місце проживання. У той же час відсутність заповіту спадкодавця на позивача не покладає обов`язок на нотаріуса повідомляти його про відкриття спадщини.

Посилання апелянта на те, що він не усвідомлював значення своїх дій через наявну у нього хворобу, що свідчить про поважність пропуску ним строку для подання заяви про прийняття спадщини колегією суддів також не можуть бути прийняті до уваги, виходячи з того, що матеріали справи не містять відомостей про те, що ОСОБА_1 у період з дня відкриття спадщини і до закінчення строку на її прийняття не усвідомлював значення своїх дій.

Таким чином, висновки суду відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами і досліджених в судовому засіданні доказів та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення ухвалено з додержанням судом норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову відсутні.

Керуючись статтями 367,374,375,382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Тільненка Владислава Володимировича, який діє від імені ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 17 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М. Полікарпова

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ П.Я. Ігнатенко

Повний текст постанови складений 20 липня 2020 року.

Суддя О.М. Полікарпова