Головуючий у І інстанції Миколаєць І.Ю.
Провадження №22-ц/824/8253/2020 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Мельника Я.С., Шкоріної О.І., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «ПЗУ Україна», про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом та просив про його задоволення, посилаючись на те, що 10.02.2019 року близько 17 год. 00 хв. у м. Києві по проспекту Академіка Корольова, 8 з вини відповідача ОСОБА_2 трапилася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено належний позивачу ОСОБА_1 автомобіль «TOYOTA COROLA», д.н.з. НОМЕР_1 .

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 21 березня 2019 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу марки «SUZUKI», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_2 у момент ДТП, була застрахована у ПрАТ Страхова компанія «ПЗУ Україна» на підставі Поліса № ЕР.153981145, в зв`язку із чим у встановленому законом порядку 13.02.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, до якої долучив документи, в яких визначено вартість шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Зокрема, ним було додано до заяви рахунок-фактуру, виданий станцією технічного обслуговування ТОВ "Автосаміт на Столичному" № від 11.02.2019 року, ремонтну калькуляцію № L0444, та інші документи, згідно яких було визначено вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «TOYOTA COROLA», д.н.з. НОМЕР_1 .

13.02.2019 року представником страхової компанії був проведений огляд пошкоджень автомобіля «TOYOTA COROLA», д.н.з. НОМЕР_1 , які виникли в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

17.05.2019 року ПрАТ СК "ПЗУ Україна" здійснило виплату страхового відшкодування шляхом перерахування на рахунок станції технічного обслуговування ТОВ "Автосаміт на Столичному" 15 708,04 грн., яких було недостатньо для відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Загальна вартість робіт та матеріалів, необхідних для проведення ремонтно-відновлювальних робіт пошкодженого автомобіля «TOYOTA COROLA», д.н.з. НОМЕР_1 , становить 43 835,24 грн.

На адресу страхової компанії ОСОБА_1 було надіслано заяву про виконання страхових зобов`язань, яку страхова компанія отримала 17.05.2019 року, та претензію від 10.06.2019 року про сплату залишку коштів, необхідних для проведення відновлювального ремонту авта в повному обсязі. Оплату вартості заподіяної шкоди в повному обсязі страхова компанія відшкодовувати відмовилась, надіславши на адресу позивача відповідь, в якій повідомила, що не вбачає підстав для проведення розрахунків за заподіяну шкоду в повному обсязі.

Позивачем було здійснено доплату вартості ремонтно-відновлювальних робіт свого автомобіля шляхом перерахування на рахунок станції технічного обслуговування ТОВ «Автосаміт на Столичному", яка здійснила ремонт, коштів в сумі 28 126,21 грн. (двома платежами 14 999,99 грн. та 13 127,21 грн., що підтверджується квитанціями №35 та №36 від 27.06.2019 року).

Таким чином, оскільки позивач був змушений доплатити за проведення відновлювального ремонту належного йому автомобіля 28 126,21 грн., які відмовилась виплатити страхова компанія, вищевказана сума, на думку позивача, підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 , як особи, винуватої у завданні позивачу матеріальної шкоди.

Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 28 126,21 грн. матеріальної шкоди, пов`язаної з проведенням ремонту пошкодженого автомобіля, судові витрати, понесені на адвокатські послуги у сумі 6 600 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 січня 2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, понесені на правову допомогу, у розмірі 6 000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Обгрунтовуючи скаргу, позивач посилався на те, що згідно ст. 1194 ЦК України у разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. Таким чином, право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від відповідача ОСОБА_2 , остання проти задоволення скарги позивача ОСОБА_1 заперечила та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (34 726 грн. 21 коп.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.02.2019 року приблизно о 17 год. 00 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Suzuki», д.н.з. НОМЕР_2 , на пр. Академіка Корольова, 8 у м. Києві, виїжджаючи зі стоянки, не була уважна, не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималась безпечного бокового інтервалу та скоїла наїзд на припаркований автомобіль «Тoyota», д.н.з. НОМЕР_1 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 21 березня 2019 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, із накладенням на неї адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.6).

Цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу марки «Suzuki», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_2 у момент ДТП, була застрахована у ПрАТ Страхова компанія «ПЗУ Україна» на підставі Поліса № ЕР .153981145, згідно якого розмір страхової суми, яка підлягає виплаті потерпілому за шкоду, завдану майну, становить 100 000 грн. (а.с.43).

Крім того, між ПрАТ СК «ПЗУ Україна» та володільцем транспортного засобу марки «Suzuki», д.н.з. НОМЕР_2 , було укладено Договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно умов якого підвищено ліміт відповідальності по полісу № ЕР .153981145 за завдану потерпілому матеріальну шкоду додатково на 150 000 грн. (а.с.45-46).

13.02.2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, до якої долучив документи, в яких визначено вартість шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

В цей же день, 13.02.2019 року представником страхової компанії був проведений огляд пошкоджень автомобіля «TOYOTA COROLA», д.н.з. НОМЕР_1 , які виникли в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

17.05.2019 року ПрАТ СК "ПЗУ Україна" здійснило виплату страхового відшкодування шляхом перерахування на рахунок станції технічного обслуговування ТОВ "Автосаміт на Столичному" 15 708,04 грн. (а.с.21).

Загальна вартість робіт та матеріалів, необхідних для проведення ремонтно-відновлювальних робіт пошкодженого автомобіля «TOYOTA COROLA», д.н.з. НОМЕР_1 , становить 43 835,24 грн., тому перерахованої страховою компанією суми - 15 708,04 грн., недостатньо для покриття завданої позивачу матеріальної шкоди.

На адресу страхової компанії ОСОБА_1 було надіслано заяву про виконання страхових зобов`язань (а.с.7-9) та претензію від 10.06.2019 року про сплату залишку коштів, необхідних для проведення відновлювального ремонту авта в повному обсязі (а.с.10-12), однак страхова компанія відмовилась від оплати повної вартості заподіяної позивачу матеріальної шкоди, в зв`язку із чим він був змушений здійснити доплату за ремонт автомобіля шляхом перерахування на рахунок станції технічного обслуговування ТОВ «Автосаміт на Столичному" коштів в сумі 28 126,21 грн. (двома платежами 14 999,99 грн. та 13 127,21 грн., що підтверджується квитанціями №35 та №36 від 27.06.2019 року (а.с.22-23).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки завдані позивачу матеріальні збитки не перевищують ліміт відповідальності згідно полісу № ЕР.153981145, підстав для стягнення недоплаченої страховою компанією суми відшкодування з відповідача, як особи, винуватої у завданні збитків, немає, оскільки за матеріальну шкоду в межах ліміту відповідальності перед потерпілим відповідає страховик, а відповідальність страхувальника обмежена різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування в разі його недостатності.

Колегія суддів погоджується з вищенаведеними висновками суду, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Пунктом 36.1 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до ст. 9 вказаного закону страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Виходячи з положень вищевказаного закону та норм діючого цивільного законодавства, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Вищенаведена правова позиція Великої Палати Верховного Суду сформульована ним в постанові від 04 липня 2018 року в справі №755/18006/15-ц і є обов`язковою для застосування судами. При цьому, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, на який у своєму позові посилався позивач.

Оскільки ліміт відповідальності ПрАТ Страхова компанія «ПЗУ Україна» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР.153981145 за шкоду, заподіяну майну, становить 250 000 грн., що повністю покриває розмір завданої позивачу ОСОБА_1 винними діями страхувальника ОСОБА_2 матеріальної шкоди - 43 835 грн. 24 коп., обґрунтованим є висновок суду про відсутність підстав для покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на ОСОБА_2 , оскільки це суперечитиме меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин. При цьому, апелянт, обґрунтовуючи свою позицію, посилається на правовий висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, від якого відступила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року в справі №755/18006/15-ц, що унеможливлює його подальше застосування судами України.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга позивача не містить.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги позивача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_1 - без задоволення.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 21 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:

Судді: