ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи: 2-432/11

Апеляційне провадження №22-ц/813/6449/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів Сєвєрової Є.С., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря Сороколет Ю.С.,

учасники справи:

позивач прокурор Іллічівської місцевої прокуратури в інтересах ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , Новодолинська сільська рада Овідіопольського району Одеської області, відділ Держкомзему України в Овідіопольському районі Одеської області;

третя особа - державне підприємство «Центр державного земельного кадастру України»,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 січня 2020 року, постановлену під головуванням судді Кочко В.К.,

ВСТАНОВИВ:

Рух справи в суді першої інстанції

У липні 2008 року прокурор Овідіопольського району Одеської області в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який згодом уточнив, до ОСОБА_2 , Новодолинської сільської ради Овідіопольського району Одеської області, відділу Держкомзему України в Овідіопольському районі Одеської області, третя особа - Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру України», про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку та визнання права власності на земельну ділянку (т.1 а.с.1-4, 167-170) .

Позов обґрунтований там, що ОСОБА_1 є власником:

- земельної ділянки, площею 0,059 га, що розташована на території садового кооперативу «Лебідь» Сухолиманської сільської ради, що підтверджується державним актом;

- садового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 23 листопада 1998 року.

Зазначений садовий будинок виступив предметом договору застави від 25 жовтня 1999 року, за яким ОСОБА_1 забезпечила виконання своїх зобов`язань за договором позики від 25 жовтня 1999 року на суму 22 800грн., укладеним між нею та ОСОБА_3

02 червня 2000 року вчинено виконавчий напис нотаріусом про стягнення боргу шляхом звернення стягнення на заставне майно садовий будинок.

14 серпня 2001 року садовий будинок був реалізований на прилюдних торгах, покупцем стала ОСОБА_2 , на ім`я якої 27 серпня 2001 року видано свідоцтво про право власності.

30 серпня 2001 року Новодолинською сільською радою на ім`я ОСОБА_2 був виданий державний акт про право власності на земельну ділянку, розташованої в АДРЕСА_1 .

Вважаючи, що державний акт на земельну ділянку видано з порушенням норм земельного законодавства, оскільки передано у власність ОСОБА_2 без вилучення її у ОСОБА_1 , прокурор в інтересах ОСОБА_1 просив суд:

- визнати недійсним державний акт серії Ш-ОД № 019936, виданий 30 серпня 2001 року на ім`я ОСОБА_2 на земельну ділянку АДРЕСА_2 та скасувати його реєстрацію;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на вказану земельну ділянку.

У вересні 2011 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову, яка ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 вересня 2011р. задоволена та відносно земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 :

-заборонено посадовим та службовим особам відділу земельних ресурсів у Овідіопольському районі Одеської області, Одеській регіональній філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру України» вчиняти будь-які дії по виготовленню, зняття з реєстрації на прізвище ОСОБА_2 та інших осіб державного акту на право приватної власності;

-заборонено будь-які дії щодо надання погоджень та затвердження будь-яких документів, необхідних для оформлення державного акту на право власності;

-накладено арешт (т.1 а.с.215-216, 223).

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 вересня 2011 року у задоволені позовних вимог прокурора відмовлено (т.1 а.с.232-234).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 10 квітня 2012 року зазначене рішення суду від 13 вересня 2011 року скасовано в частині відмови у задоволені позову прокурора про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, ухвалено в цій частині нове рішення. Визнано недійсним державний акт серії ІІІ-ОД № 019936, виданий 30 серпня 2001 року на ім`я ОСОБА_2 на земельну ділянку АДРЕСА_2 , загальною площею 0,059 га, для ведення садівництва. В решті рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 13 вересня 2011 року залишено без змін (т.1 а.с.400-405).

Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 червня 2012 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Одеської області від 10 квітня 2012 р.

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, у задоволенні якої відмовлено ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 08 вересня 2016 року (т.2 а.с.2-4, 22-23). Вказана ухвала суду залишена без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області (т.2 а.с.66-69).

У грудні 2019 року ОСОБА_2 повторно звернулась до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, в обґрунтування якої зазначала, що судове рішення у цій справі набрало законної сили, виконанню воно не підлягає, оскільки наслідки недійсності настають з набранням чинності рішенням, проте заходи забезпечення позову не скасовані, чим порушуються її права як власника житлового будинку, який розташований на цій земельній ділянці. Вважала, що в силу вимог ст.377 ЦК України та ст.120 ЗК України вона набула право власності на спірну земельну ділянку (т.2 а.с.74).

Представник Іллічівської місцевої прокуратури заперечував проти задоволення заяви про скасування заходів забезпечення позову, посилаючись на те, що у кримінальному провадженню, порушеному з приводу порушення прав ОСОБА_1 під час проведення публічних торгів у 2001 році з реалізації будинку та при видачі ОСОБА_2 державного акту на право власності на земельну ділянку, кінцеве рішення не прийнято, триває досудове розслідування (т.1 а.с.113).

Короткий зміст судового рішення, що оскаржується

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 січня 2020 року задоволено заяву про скасування заходів забезпечення позову. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 09 вересня 2011 року (т.2 а.с.117-119).

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 , суд першої інстанції, враховуючи норми ч.ч.1,2,4,7,8,9,10 ст.158 ЦПК України та п.п.7,10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року, ту обставину, що ОСОБА_2 є власником житлового будинку, який розташований на спірній земельній ділянці, та набрання законної сили рішення апеляційного суду Одеської області від 10 квітня 2012 року, яке не підлягає виконанню в рамках виконавчого провадження, прийшов до висновку про необхідність скасування заходів забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги та відзиву на неї

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просила скасувати ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 січня 2020 року та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову (т.2 а.с.130-134).

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 послалась на те, що суд першої інстанції не врахував обставини, що були встановлені рішеннями судів раніше, без належних доказів виконання рішення (належного оформлення права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку) та без обґрунтованого не прийняття заперечень прокурора Іллічівської місцевої прокуратури. Посилаючись на вимоги ч.6 ст.158 ЦПК України, зазначила, що у ОСОБА_2 не виникло нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову, її права та інтереси заходами забезпечення позову не порушуються. На даний час власник земельної ділянки ОСОБА_1 ще не отримала кадастровий номер, тому існує загроза вчинення ОСОБА_2 незаконних дій з приводу отримання кадастрового номеру на земельну ділянку та реалізації права, що зробить судове рішення від 10 квітня 2012 року не виконаним. Зазначала, що рішення суду ще не виконано, ОСОБА_2 не надано доказів знищення оригіналу державного акту, тому немає підстав для скасування заходів забезпечення позову.

Іллічівська місцева прокуратура підтримала апеляційну скаргу, зазначивши, що з урахуванням існування права власності на спірну земельну ділянку, яка на законних підставах належить ОСОБА_1 , у ОСОБА_2 відсутні правові підстави вимагати скасування заходів забезпечення позову (т.2 а.с.161-162,163-164).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , посилаючись на її необґрунтованість та недоведеність, просила залишити скаргу без задоволення, ухвалу суду без змін. При цьому, зазначила, що остаточне рішення суду в цій справі набрало законної сили 10 квітня 2012 року, тобто 8 років тому, а частиною 7 ст.158 ЦПК України визначені чіткі строки, протягом яких діють вжиті судом заходи забезпечення позову, та такі заходи не можуть бути безстроковими. Судове рішення від 10 квітня 2012 року виконанню в рамках виконавчого провадження не підлягає, адже наслідки недійсності настають одночасно з набранням чинності цим рішенням, тому підстав для існування забезпечення позову немає. Відносно доводу про відсутності у неї ( ОСОБА_2 ) нових обставин в розумінні вимог ч.6 ст.158 ЦПК України, зазначала про їх наявність з огляду на набрання чинності змін до ЦПК України, зокрема ч.7 ст.158 ЦПК України, та сталу судову практику щодо набуття права власності на земельну ділянку особою, яка набула права власності на будівлі чи споруди, або їх частини, що розташовані на такій земельній ділянці. Отже, до неї ( ОСОБА_2 ) з переходом права власності на будинок, перейшло і право власності на спірну земельну ділянку, що встановлено рішенням апеляційного суду Одеської області від 28 жовтня 2013 року в іншій справі, а саме: № 2-3922/12. Тому заходи забезпечення позову мають наслідком свавільне втручання у її права як власника нерухомого майна та законного користувача земельної ділянки. Щодо знищення оригіналу державного акту такого обов`язку у неї ( ОСОБА_2 ) чинним законодавством не передбачено (т.2 а.с.166-171).

Справа розглянута у відсутності учасників судового процесу, які про дату, час та місце розгляду справи повідомлені (т.2 а.с.148-154). Заяв про відкладення розгляду справи у зв`язку з карантином та бажанням прийняти участь у її розгляді учасники судового процесу особисто не подавали. Від представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 в день розгляду справи (21 липня 2020 року) надійшла заява про слухання справи у відсутності апелянта ОСОБА_1 та її представника (т.2 а.с.192-194). Відповідно до правил ч.2 ст.372 ЦПК України відсутні перешкоди у розгляді справи у відсутності учасників судового процесу.

Оскільки справа розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення (ч.5 ст.268 ЦПК України).

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість заяви про скасування заходів забезпечення позову та наявність правових підстав для її задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Процесуальні дії суду щодо вжиття заходів забезпечення позову і їх скасування врегульовані окремими нормами ЦПК України, є різними за своїм змістом, і за обставинами, які підлягають встановленню. Скасування заходів забезпечення позову пов`язане не із правомірністю їх вжиття, а із результатами розгляду справи і вирішення спору по суті (ч.ч. 7-10 ст.158 ЦПК України).

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Скасування заходів забезпечення позову регулюються нормами ст.158 ЦПК України (в редакції на час здійснення процесуальної дії).

За положеннями ч.6 ст.158 ЦПК України відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

З 15 грудня 2017 року набрали чинності зміни до ЦПК України, зокрема частиною 7 ст.158 ЦПК України обмежено строки дії заходів забезпечення позову. За нормами ч.3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Так, частиною 7 ст.158 ЦПК України передбачено, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення (ч.8 ст.158 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті (п.10 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9).

Встановлено, що 09 вересня 2011 року в рамках цієї справи забезпечено позов.

Остаточне судове рішення винесено апеляційним судом Одеської області 10 квітня 2012 року, яке набрало законної сили у той же день 10 квітня 2012 року. Виконанню в примусовому порядку зазначене рішення суду не підлягає. Наслідки визнання державного акту недійсним настають з моменту набрання судовим рішенням законної сили. При цьому, нормами діючого законодавством не передбачено обов`язку відповідача знищити оригінал державного акту, що визнаний недійсним, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Враховуючи те, що з часу набрання законної сили остаточним судовим рішенням у цій справі минуло понад 7 років, примусового виконання зазначеного рішення діючим законодавством не передбачено, тому вжиті ухвалою суду від 09 вересня 2011 року заходи забезпечення позову вже втратили свою чинність. Крім того, 90 днів з дня набрання остаточним судовим рішенням законної сили сплинули 10 липня 2012 року, тому, зважаючи на приписи ч.ч.7,8 ст.158 ЦПК України, судова колегія приходить до висновку, що районний суд правильно прийшов до висновку про скасування заходів забезпечення позову.

Виходячи з викладених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що скасування заходів забезпечення позову в цій справі не порушує прав позивача, оскільки забезпечення позову допускається якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, проте, в цій справі розгляд справи закінчено та рішення суду фактично виконано державний акт на земельну ділянку визнано недійсним.

При цьому, рішенням апеляційного суду Одеської області від 28 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили, у справі № 2-3922/12 встановлено, що відповідно до ст.30 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), до позивачки ОСОБА_2 перейшло і право власності на спірну земельну ділянку, в зв`язку із переходом права власності на будинок, який знаходиться на спірній земельній ділянці. Проте, позивачка ОСОБА_2 не оформила в установленому законом порядку своє право власності на спірну земельну ділянку. Тому позовні вимоги щодо визнання права власності за ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку є передчасними, оскільки відповідно до матеріалів справи позивачка не ставила питання про оформлення права власності на спірну земельну ділянку у встановленому порядку (т.2 а.с.172-179).

Колегією суддів враховано, що недійсний державний акт на земельну ділянку не створює юридичних наслідків.

Отже, спір між сторонами щодо визнання державного акту на ім`я ОСОБА_2 недійсним на теперішній час врегульовано, тоді як вжиті заходи забезпечення позову обмежують права відповідачки як власника житлового будинку, розташованого на спірній земельній ділянці, зокрема на вирішення питання щодо належного оформлення у встановленому законом порядку права власності на земельну ділянку, на що звернуто увагу у вищезазначеному судовому рішенні.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Викладені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не впливають на правильність висновків суду першої інстанції.

З огляду на наведене, колегія суддів прийшла до висновку про дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, тому підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення за правилами ст.389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 23 липня 2020 року.

Головуючий:

Судді: