Справа № 654/3226/13-ц
Провадження № 6/654/48/2020
У Х В А Л А

02.07.2020 м. Гола Пристань

Голопристанський районний суд Херсонської області у складі:

головуючої судді - Третьякової І.В.,

за участю секретаря Горох В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Гола Пристань заяву Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» боржник: ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання, -

у с т а н о в и в :

АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з вищевказаною заявою в якій вказало, що рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 31.10.2013р. позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/18/1865 від 21 березня 2007 року укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 в розмірі 52049,93 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 від 21.03.2007 року двокімнатну квартиру, загальною площею 47,8 кв.м., житловою площею 29,0 кв.м., що розташована в АДРЕСА_1 шляхом надання права ПАТ «Райффайзен банк Аваль» на продаж предмета іпотеки за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підстав оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. На підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист, який в подальшому пред`явлено до примусового виконання до відділу ДВС. 10.09.2014р. державник виконавцем відкрито виконавче провадження та 23.07.2015р. повернуто виконавчий лист стягувачеві на підставі п. 9 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Однак, виконавчий документ АТ «Райффайзен Банк Аваль» отримано не було, що свідчить про його втрату при пересилці. З урахуванням зазначених обставин, АТ «Райффайзен Банк Аваль» в поданій до суду заяві ставить питання про видачу їм дублікату виконавчого документу та поновлення строку на його пред`явлення до виконання, згідно п. 17.4 Перехідних положень та ст. 433 ЦПК України.

В обґрунтування своїх вимог щодо поновлення строку АТ «Райффайзен Банк Аваль» зазначило, що причини його пропущення були зумовлені змінами в організаційній структурі Херсонської регіональної дирекції, у тому числі у структурному підрозділі який супроводжує роботу за виконавчими документами. Крім цього, змінювалися працівники (звільнення, переведення), відбувалося територіальне переміщення Управління пізнього збору проблемної заборгованості роздрібних клієнтів з матеріалами справи проблемних позичальників (документами виконавчого провадження) в м. Херсоні. Дані обставини, а також значна кількість справ виконавчого провадження на виконанні у одного працівника ускладнили роботу по своєчасному встановленню факту відсутності оригіналу виконавчого листа і як наслідок призвели до пропущення строків його повторного пред`явлення до виконання.

На підставі викладеного, товариство просило задовольнити свої вимоги, оскільки, на їхню думку, це слугуватиме реалізації виконання судового рішення, яке набуло чинності, тобто відповідатиме положенням ст. 129-1 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практиці ЄСПЛ.

В судове засідання представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке повернулось на адресу суду з відміткою про вручення уповноваженій особі заявника 26.06.2020р.

ОСОБА_1 в судове засідання також не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Про час та місце розгляду справи повідомлялася своєчасно та у встановленому законом порядку.

Згідно ч. 3 ст. 433 ЦПК України неявка вказаних осіб не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання,.

Дослідивши та перевіривши матеріали справи, оцінивши доводи поданої заяви, суд вважає, що в її задоволенні слід відмовити виходячи з наступного.

З матеріалів справи судом встановлено, що рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 31.10.2013р. позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/18/1865 від 21 березня 2007 року укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 в розмірі 52049,93 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки, укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 від 21.03.2007 року двокімнатну квартиру, загальною площею 47,8 кв.м., житловою площею 29,0 кв.м., що розташована в АДРЕСА_1 шляхом надання права ПАТ «Райффайзен банк Аваль» на продаж предмета іпотеки за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

На підставі вказаного рішення, яке набуло чинності, 27.11.2013р. Голопристанським районним судом Херсонської області було видано виконавчий лист.

08.09.2014р. виконавчий лист надійшов на виконання до Голопристанського міськрайонного ВДВС та 10.09.2014р. державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №44667229.

23.07.2015 державний виконавець закінчив виконавче провадження та повернув виконавчий лист стягувачеві згідно п. 9 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент вчинення виконавчої дії), яким було регламентовано, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

Виконавчий лист міг бути повторно пред`явлений до виконання в строк до 23.07.2016р. Вищевикладені відомості зазначені інформаційній довідці про виконане провадження.

Заявник зазначає, що оригінал виконавчого документу ним отримано не було.

Предметом розгляду даної заяви є видача дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку на пред`явлення його до виконання.

В силу п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України, у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Отже, вирішення питання про видачу дублікату виконавчого листа напряму залежить від задоволення вимоги про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання.

Частина 1 ст. 433 ЦПК України передбачає, що пропущений з причин, визнаних судом поважними, строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання може бути поновлений.

Даючи оцінку наведеним в заяві АТ «Райффайзен Банк Аваль» доводам, суд приходить до висновку, що наведені заявником обставини не є поважними причинами пропущення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання в розумінні ст. 433 ЦПК України, а також фактично не могли вплинути на його пропущення з огляду на наступні обставини.

Судом встановлено, що 12 січня 2018р. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» направило до Голопристанського міськрайонного ВДВС заяву, в якій просило направити їм постанову про повернення виконавчого документу та оригінал виконавчого листа.

Листом від 12.02.2018р. за вих. № 2754 Голопристанський міськрайонний ВДВС повідомив ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» про повернення виконавчого документу стягувачу.

Стаття 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р. №606-XIV передбачала права сторін виконавчого провадження ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Отже, використання стягувачем своїх прав давало йому можливість оперативно отримувати інформацію по виконавчому провадженню та слідкувати за ходом його виконання.

Натомість, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» після пред`явлення виконавчого документа до виконання (вересень 2014р.) лише через майже чотири роки почав цікавитись станом виконавчого провадження та встановив, що виконавчий лист було повернуто їм на підставі постанови державного виконавця, винесеної ще в 2015р., після чого направив свою заяву про отримання вказаного документу та оригіналу виконавчого листа.

Далі, отримавши відповідь від Голопристанського міськрайонного ВДВС про те, що виконавчий документ був повернутий, будучи обізнаним з нормами діючого на той час законодавства щодо строків повторного пред`явлення до виконання, усвідомлюючи пропущення цих строків, не відразу, а лише через два роки провів службову перевірку своїх документів та встановив факт відсутності оригіналу виконавчого листа № 654/3226/13-ц щодо боржниці ОСОБА_1 , що підтверджується актом від 25.05.2020 №114/5-1865/14.

Непослідовність дій та великі інтервали між їх вчиненням, свідчать про неналежну реалізацію ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» своїх прав, як стягувача, у виконавчому провадженні, а також про байдуже ставлення до бажання реального виконання судового рішення.

При цьому, суд зазначає, що зміни в організаційній структурі, звільнення та переведення працівників, територіальне переміщення в тому числі і матеріалів справ, а також велика завантаженість кожного працівника, як обставини, які начебто вплинули на пропущення строку, жодними доказами взагалі не підтверджені, а тому розцінюються судом, як недоведені та голослівні.

Що стосується доводів заявника про необхідність обов`язкового виконання судових рішень, які набули чинності, то в цій частині суд вважає за необхідне вказати наступне.

Виконання судового рішення є невід`ємною та заключною частиною судового процесу, яка поєднана із попередніми єдиною та основною метою всього судочинства, яке полягає у захисті прав і охоронюваних законом інтересів осіб.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Ураховуючи той факт, що право на справедливий суд займає основне місце у системі глобальних цінностей демократичного суспільства, ЄСПЛ у своїй практиці пропонує досить широке його тлумачення.

У рішенні від 04 грудня 1995 року у справі "Белле проти Франції" (Bellet v. France) ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві.

Основною складовою права на суд є право доступу до суду в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду для вирішення певного питання і що з боку держави не повинні чинитися правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 розділу I Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак суд повинен прийняти в останній інстанції рішення про дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати статті 6 розділу I Конвенції, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами й поставленою метою (див. рішення від 12 липня 2001 року у справі "Принц Ліхтенштейну Ганс-Адамс II проти Німеччини").

Практика ЄСПЛ щодо України стосовно гарантій, закріплених статтею 6 розділу I Конвенції, знайшла своє відображення у справах, які стосуються права доступу до суду та справедливого судового розгляду.

Аналізуючи таку практику у контексті гарантій, закріплених статтею 6 розділу I Конвенції, можна зробити висновок, що причини порушення прав людини частіше за все полягають у недосконалому законодавстві або в його практичному застосуванні державними органами та судовими інстанціями.

ЄСПЛ у рішенні від 6 вересня 2005 року у справі "Салов проти України" зауважує, що однією з вимог, яка постає з вислову "передбачений законом", є передбачуваність відповідних заходів. Та чи інша норма не може вважатись "законом", якщо її не сформульовано з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку: він повинен мати можливість (за необхідності й за належної правової допомоги) передбачити наслідки, до яких може призвести певна дія. Крім того, ЄСПЛ підкреслює, що рівень передбачуваності значною мірою залежить від змісту заходу, сфери, яку він має охопити, а також кількості й статусу тих, до кого він застосовується.

Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина "процесу" в розумінні статті 6 Конвенції (рішення від 28 липня 1999 року в справі "Іммобільяре Саффі" проти Італії", рішення від 19 березня 1997 року в справі "Горнсбі проти Греції").

Отже, аналіз рішень ЄСПЛ свідчить про те, що вказаний міжнародний судовий орган дотримується позиції за якою виконання судового рішення як і пред`явлення позову до суду (позовна давність) повинно обмежуватися певним строком, який визначається внутрішнім національним законодавством кожної країни.

За цих умов, суд вважає, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» повинно було передбачити наслідки, до яких може призвести пропущення визначених ЗУ «Про виконавче провадження» строків пред`явлення виконавчого документу до виконання, а тому приходить до висновку, що його поновлення без належних для того підстав буде непропорційним і неправомірним привілеєм права кредитора відносно прав боржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 433, п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

В задоволенні заяви Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали безпосередньо до Херсонського апеляційного суду або через Голопристанський районний суд.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 06.07.2020р.

Суддя: І. В. Третьякова