ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1086/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/3714/19 Категорія: 310020000 Корман О. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 листопада 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

У серпні 2019 року ОСОБА_2 , через свого представника адвоката Кочкарьова С.В. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками якого є: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Через конфлікти та непорозуміння сімейне життя у сторін не склалося, сім`я перестала існувати (позивач разом з сином мешкають окремо від відповідача понад чотири роки). Відповідач фінансово не забезпечує сина, незважаючи на ті обставини, що мати дитини в усній формі неодноразово зверталась до батька з проханням прийняти участь в утриманні та вихованні їх спільного сина. В зв`язку з тим, що позивач самостійно несе витрати на утримання сина, тому вона вимушена звертатися до суду з позовними вимогами щодо стягнення аліментів.

Просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з моменту пред`явлення позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 листопада 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 07 серпня 2019 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 768, 40 грн.

Судом вказано на те, що сторони на даний час спільно не проживають, син сторін проживає з позивачкою, яка фактично несе витрати на його утримання. Тому відповідач теж повинен нести витрати на утримання дитини для забезпечення її нормального розвитку і проживання.

Не погоджуючись з такими висновками суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив рішення до суду апеляційної інстанції.

Доводи скарги зводяться до того, що всі дії батька направлені на прийнятті участі у вихованні дитини, проте мати дитини не дозволяє бачитися із сином. Відповідач вважає, що виховання хлопчика відбувається з порушенням норм моралі, волі та бажання дитини і наполягає на спільному проживанні ОСОБА_4 з батьком. Скаржник вказує, що час від часу він перераховував гроші ОСОБА_2 та частіше надавав гроші самій дитині, оскільки мав побоювання, що позивачка може використовувати гроші на власні потреби.

Посилаючись на такі доводи, апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд апеляційної інстанції проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, за матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Його батьками є: батьком ОСОБА_1 , матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 08 вересня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві. (а.с. 6)

Дитина проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною другою статті 150 СК України передбачений обов`язок батьків піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Вибір способу стягнення аліментів належить батькам або іншим законним представникам, а не суду (ч. 3 ст. 181 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином, у разі доведення чи спростування певних обставин, сторони зобов`язані подавати до суду докази ( письмові, речові електронні докази, показання свідків і т. д.), на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів, що обгрунтовують вимоги та заперечення.

Доказування не може грунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджено матеріалами справи та не заперечується відповідачем, батьки малолітньої дитини разом не проживають, дитина проживає разом із позивачем, яка несе витрати на своє утримання та утримання сина.

Позивач при подачі позову визначила спосіб стягнення аліментів саме у частині всіх видів заробітку (доходу) батька, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно.

В апеляційній скарзі апелянт не оспорює розмір та спосіб стягнення аліментів. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження чи спростування обставин, визначених ст. 182 СК України, які враховуються при визначенні розміру аліментів матеріали справи не містять.

Колегія суддів вважає, що встановлений районним судом розмір аліментів є достатнім та необхідним для фізичного, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Доводи апеляційної скарги зводяться до вимог ОСОБА_1 у визначенні способу участі батька у вихованні дитини та визначенні місця проживання дитини. Вказані вимоги не є предметом даного позову, і вирішуються шляхом звернення до суду з окремим позовом.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. (ч. 1, 6 ст. 367 ЦПК України)

Посилання апелянта на те, що час від часу він перераховував грошові кошти ОСОБА_2 та частіше надавав грошові кошти безпосередньо сину, боячись використання їх позивачкою на для дитини, а для власних потреб, апеляційним судом відхиляються, оскільки жодних доказів щодо надання відповідачем в добровільному порядку будь-якої матеріальної допомоги для утримання сина за весь період матеріали справи не містять.

Добровільне надання грошових коштів батьком дитини за відсутності нотаріально посвідченої домовленості між батьками, не звільняє батька від сплати аліментів у встановленому законом порядку за рішенням суду.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Підстав для задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 листопада 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді