Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого - судді Бондаренко О.В., при секретарі - Бондаренко Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія», про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 10.10.2019 року звернувся до суду з даним позовом обґрунтовуючи тим, що 08.06.2017 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №/АК.6653267, яким було забезпечено автомобіль «Jeep Grand Cherokee», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . 06.02.2018 року в м. Біла Церква по вулиці Привокзальній, 51/2 трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Infiniti QX 70», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_3 , під керуванням ОСОБА_4 , та забезпеченого автомобіля «Jeep Grand Cherokee», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.02.2018 року відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу. 24.05.2018 року до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернуся потерпілий із заявою про пошкодження транспортного засобу в зв`язку з дорожньо-транспортною подією, яка є страховим випадком відповідно до умов договору. ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на підставі страхового акту, розрахунку суми страхового відшкодування до нього та на підставі Звіту №197747 від 25.06.2018 року здійснило виплату страхового відшкодування на користь потерпілого в розмірі 100 000,00 грн. Відповідач не повідомив позивача про дорожньо-транспортну пригоду, чим порушив п.5 ст.21 Закону України «Про страхування» та п.33.1.4 ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідач не виконав свої зобов`язання за договором страхування, що призвело до порушення прав позивача на відшкодування шкоди. 28.12.2018 року на адресу реєстрації та на адресу фактичного місця проживання відповідачу було направлено регресні вимоги щодо компетенції суми виплаченого страхового відшкодування. 16.01.2019 року зазначену вимогу, відправлену на адресу реєстрації, було отримано відповідачем та жодних дій, спрямованих на врегулювання даного питання в досудовому порядку, з боку відповідача здійснено не було, станом на 02.10.2019 року суму страхового відшкодування в розмірі 100 000,00 грн. не повернуто. Тому, ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» просило стягнути з відповідача на свою користь суму, в якості страхового відшкодування, в розмірі 100 000,00 грн. та судові витрати по справі.

Ухвалою суду від 31.10.2019 року у вказаній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

26.11.2019 року відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що він заперечує проти задоволення позову, оскільки позовні вимоги незаконні, не обгрунтовані та недоведені. Так, в даному випадку факт настання страхового випадку ним не оспорюється, дорожньо-транспортна пригода сталася за участю його власного автомобіля марки «Jeep Grand Cherokee», з державним реєстраційним номером НОМЕР_3 , а не з державним номером НОМЕР_1 , що належав попередньому власнику, що підтверджується договором купівлі-продажу 7441/2017/759173 від 21.12.2017 року. 23.12.2017 року між ним та ПрАТ «Українською страховою компанією» було укладено договір серії АМ №2051333. 11.07.2019 року він по пошті отримав позовну заяву з додатками і про наявність Полісу - 1 йому стало відомо, після ознайомлення з позовною заявою та доданими матеріалами. Він у строк до трьох днів повідомив про наявність страхового випадку ПрАТ «Українську страхову компанію», з якою був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до Полісу-2, та надав інші необхідні відомості, зазначені у п. 33.1.4 ст.33 Закону. 25.11.2019 року з метою підтвердження даної інформації чи її спростування ним на офіційний електронний адрес ПрАТ «Українська страхова компанія» направлена відповідна заява. Окрім того, в додатках до позовної заяви міститься довідка № НОМЕР_4 про дорожньо-транспортну пригоду видана Білоцерківським відділом поліції ГУНП в Київській області, відповідно до якої учасниками пригоди були три транспортні засоби, які отримали різні механічні пошкодження. Згідно п.36.3 ст.36 Закону зазначено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількох таких осіб. Враховуючи зазначене, заявлені позовні вимоги є необгрунтованими, так як не визначена ступінь вини кожного з учасників, а також не встановлено, від контакту з яким транспортним засобом утворилися механічні пошкодження на автомобілі потерпілого. Під час огляду автомобіля «Infiniti QX 70», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 - він не був присутній та/або запрошений, перелік пошкоджень зазначених в протоколі технічного огляду, що проведений оцінювачем ОСОБА_7 відрізняється від тих, що мали місце відразу після ДТП. За таких обставин, невідомо звідки з`явились інші пошкодження вказаного автомобіля, які не зазначені при складанні схеми ДТП. Ці обставини свідчать про необгрунтованість вимог позивача, намагання за його рахунок стягнути витрати на пошкодження, які не мають відношення до вказаної ДТП. Тому просив відмовити в задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ «Україна» до нього, ОСОБА_1 , у розмірі 100 000,00 грн.

Ухвалою суду від 16.12.2019 року постановлено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 25.03.2020 року постановлено ухвалу про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія».

02.06.2020 року третя особа - Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія» надала до суду пояснення, в яких зазанчило, що на момент настання ДТП від 06.02.2018 року транспортний засіб «Jeep Grand Cherokee», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код 1j4GZ58Y9RC129825 було забезпечено за двома полісами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме: Полісом №АК/006653267, виданим ПрАТ СК «ПЗУ Україна» з терміном дії - з 09.06.2017 року до 08.06.2018 року; Полісом № АМ/2051333 , виданим ПрАТ «УТСК» з термінрм дії - з 23.12.2017 року до 22.12.2018 року. Станом на 23.12.2017 року - дату укладання полісу ОСЦПВ № АМ//2051333 з ПрАТ «УТСК», діяв інший поліс ОСЦПВ -№ АК/006653267 укладений з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», про який не було проінформовано ПрАТ «УТСК». Таким чином, на момент настання ДТП, яка сталася 06.02.2018 року діяв інший поліс ОСЦПВ №АК/006653267 (страховик ПрАТ «СК «ПЗУ Україна»), який набрав чинності до дати укладання полісу із ПрАТ «УТСК», а тому поліс ОСЦПВ виданий ПрАТ «УТСК» № АМ// 2051333 є нікчемним. ОСОБА_1 дійсно звертався до ПрАТ «УТСК» із повідомленням про ДТП від 08.02.2018 року. ОСОБА_1 у відзиві на позов стверджує, що у автомобіля «Jeep Grand Cherokee», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код 1j4GZ58Y9RC129825, на момент укладання полісу з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» був інший власник, а згодом відбулась перереєстрація транспортного засобу та новим власником автомобіля став саме ОСОБА_1 (що підтверджується договором купівлі-продажу), який уклав поліс з ПрАТ «УТСК» та не знав про поліс, укладений попереднім власником автомобіля з ПрАТ «СК «ПЗУ Україна». Відповідно до п.2-1.1 ст.20-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правої відповідальності власників наземних транспортних засобів», а у разі зміни власника забезпеченого транспортного засобу договір страхування зберігає чинність до закінчення строку його дії. Отже, незалежного від зміни власника транспортного засобу в період дії договору страхування, останній зберігає чинність до закінчення строку його дії, а тому поліс №АК/006653267, виданий ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», був чинним на момент ДТП та забезпечував цивільно-правову відповідальність водія автомобіля «Jeep Grand Cherokee», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код 1 НОМЕР_8 , ОСОБА_1 перед третіми особами. Саме тому, потерпілий внаслідок ДТП звернувся до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», а останнє сплатило страхове відшкодування потерпілій особі, після чого у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» з`явилося право подання регресного позову до ОСОБА_1 у зв`язку з невиконанням останнім своїх обов`язків по повідомленню, саме ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» про ДТП. Таким чином, повідомлення ОСОБА_1 ПрАТ «УТСК» по суті нічого не вирішує, оскільки укладений ним поліс №АМ/ НОМЕР_9 з ПрАТ «УТСК» є нікчемним в силу вимог Закону, а тому ПрАТ «УТСК» не несе відповідальності перед третіми особами за дії ОСОБА_1 . Зазначеною вище нормою спеціалізованого Закону повністю спростовується теза ОСОБА_1 , яким він виправдовує неповідомлення ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» про ДТП, оскільки до ОСОБА_1 перейшла права та обов`язки страхувальника за полісом ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», як до нового власника автомобіля «Jeep Grand Cherokee», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код 1 НОМЕР_8 . Факт не повідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування. Проте, в разі, якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна у ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності, страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно грунтуватись на загальних положеннях про відшкодування шкоди у не договірних зобов`язаннях, що узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду Українивід 16.09.2015 року у справі №6-284цс15 та від 22.03.2017 року у справі №6-2011цс16. Отже, встановивши, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється; він зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна у ДТП, притягнутиий до адміністративної відповідальності; сама страхова компанія відповідача його визнала, узгодила із потерпілим розмір страхового відшкодування та сплатила його, висновки судів про те, що неповідомлення страховика про настання страхового випадку є підставою для пред`явлення регресного позову, не грунтується на правильному застосуванні підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33, підпункту «ґ» 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Наразі, жодних доказів позивача щодо того, що неповідомлення його відповідачем про ДТП призвело до необґрунтованої виплати страхового відшкодування позивачем не надано.

Позивач в судове засідання представника не направив, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, представник позивача за довіреністю у справі - ОСОБА_8 надала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач, ОСОБА_1 , в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача, адвокат Тарасюк Андрій Васильович, в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи: Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 06.02.2018 року близько 12 год. 30 хв. відповідач - ОСОБА_1 керуючи автомобілем ««Jeep Grand Cherokee», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , по вулиці Привокзальній, 51/2 в м. Біла Церква, не був уважним не врахував дорожню обстановку, не вірно вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_10 , який рухався попереду в попутньому напрямку. В подальшому допустив зіткнення з автомобілем «Infiniti», державний номерний знак НОМЕР_2 , який здійснював поворот ліворуч з крайньої правої смуги проїзної частини. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, завдано матеріальні збитки. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.3 (б), 13.1, 12.1 ПДР України.

Даний факт, також підтверджується довідкою № НОМЕР_4 про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.56-57).

22.02.2018 року постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн., що підтверджується постановою від 22.02.2018 року (справа №357/1375/18 3/357/717/18) (а.с.58-59).

Відповідно до ч. ч. 4 - 6 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З матеріалів справи вбачається, що ДТП сталася з вини відповідача, постанова про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП набрала законної сили, а отже саме ОСОБА_1 відповідно до положень ст.1188 ЦК України зобов`язаний відшкодувати збитки спричинені внаслідок пошкодження автомобіля «Infiniti QX 70», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , власнику транспортного засобу ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що 21.12.2017 року ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_2 транспортний засіб «Jeep», модель «Grand Cherokee», 1993 року випуску, колір зелений, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_11 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_12 , що підтверджується Договором купівлі-продажу 7441/2017/759173 від 21.12.2017 року (а.с.110).

21.12.2017 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_13 (а.с.131), з якого вбачається, що власником автомобіля «Jeep Grand Cherokee», колір зелений, VIN-код 1 НОМЕР_8 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , з 21.12.2017 року є ОСОБА_1 .

23.12.2017 між ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» та ОСОБА_1 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс №АМ/2051333 (а.с.109), згідно якого 23.12.2017 року було застраховано автомобіль «Jeep Grand Cherokee», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , страхова сума визначена в розмірі 100 000,00 грн.

Судом встановлено, що автомобіль «Infiniti QX 70», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_14 (а.с.45-46) та даним автомобілем 06.02.2018 року керувала ОСОБА_4 .

06.02.2018 року потерпіла (водій пошкодженого транспортного засобу) ОСОБА_4 звернулася до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» із заявою про настання страхового випадку по договору страхування та вказала другого учасника ДТП ОСОБА_2 , а саме, що він є власником транспортного засобу «Jeep Grand Cherokee», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується заявою про настання страхового випадку по договору страхування (а.с.49-55).

Як вбачається із Звіту №197747 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу (а.с.60-81), вартість матеріального збитку, заподіяного власнику КТЗ автомобіль «Infiniti QX 70», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , станом на 06.02.2018 року складає 303 017,08 грн.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.44, 82), 31.07.2018 року Приватним акціонерним товариством «Страховою компанією «ПЗУ Україна» вказана ДТП кваліфікована як страховий випадок та страховиком прийнято рішення про виплату страхового відшкодування постраждалій особі у розмірі 100000,00 грн., оскільки згідно Полісу №АК/6653267 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - 08.06.2017 року ОСОБА_2 застрахував свій транспортний засіб «Jeep Grand Cherokee», колір зелений, VIN-код 1j4GZ58Y9RC129825 із реєстраційним номером НОМЕР_1 в ПрАТ СК «ПЗУ Україна». Строк дії полісу з 09.06.2017 року до 08.06.2018 року.

За приписами ст.21 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, зобов`язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров`ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів.

З урахуванням змісту ст. 979 ЦК та ст.16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком.

Відповідно до пп.33.1.4 п.33.1 ст.33 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на який в обґрунтування своїх вимог посилається позивач, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності. Повідомлення про дорожньо - транспорту пригоду встановлено МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до пп.ґ п.38.1.1 ч.38.1 ст.38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов`язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Факт неповідомлення страховика про ДТП є підставою для відшкодування страхувальником у порядку регресу сплаченого страховиком страхового відшкодування.

Судом встановлено, що відповідачем, який керував транспортним засобом, причетним до пригоди, наступного дня після настання ДТП письмово повідомлено страховика, з яким він уклав договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, про настання ДТП, що підтверджується поясненням третьої особи ПрАТ «Української транспортної страхової компанії». Також, ним на виконання пп.33.1.3 п.31.1 ст.33 Закону поінформовано інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надано відомості про відповідний страховий поліс, про що свідчить довідка про ДТП, складена інспектором Білоцерківського відділом поліції ГУНП в Київській області.

Суд не погоджується з позицією третьої особи про те, що укладений ОСОБА_1 та Приватним акціонерним товариством «Українською транспортною страховою компанією» договір страхування є нікчемним відповідно до ст.989 ЦК України, якою передбачено, що у разі, якщо страхувальник при укладенні договору страхування не повідомив страховика про інші договори страхування, укладені щодо об`єкта, який страхується, новий договір страхування є нікчемним.

Так, згідно за п.1.1 ст.1 Закону страхувальники це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспорту.

Згідно за ст.5 Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Отже, майнові інтереси відповідача ОСОБА_1 на момент укладення із ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» договору страхування не були предметом будь-яких інших договорів, зокрема договору, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», а тому у відповідача ОСОБА_1 не виникало ніяких обов`язків перед ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», по відношенню до якого він не є страхувальником.

До того ж, у разі якщо факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами; особа, винна у ДТП, притягнута до відповідальності; страховик сплатив страхове відшкодування, то сам по собі факт неповідомлення страхувальником страховика про настання страхового випадку не може братися за основу ухвалення рішення, яке повинно ґрунтуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з таких зобов`язань повинні вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Факт настання страхового випадку у даній справі встановлено, він зафіксований правоохоронними органами, відповідача ОСОБА_1 , як особу винну у ДТП, притягнуто до адміністративної відповідальності, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» добровільно сплатило страхове відшкодування, розмір якого не перевищує ліміту відповідальності страховика, тобто визнало ДТП страховим випадком узгодивши із потерпілим розмір відшкодування, тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика, що сплатив страхове відшкодування, про настання страхового випадку, не є підставою для пред`явлення регресного позову.

До такого правового висновку суд дійшов з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 у справі № 361/5199/15-ц, 6-2011цс16 та у постанові Верховного Суду України від 20.02.2019 року у справ №753/18489/15-ц провадження №61-23066св18.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не обґрунтований, тому не підлягає до задоволення.

Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати згідно ст. 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. 979, 989 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Закону України «Про страхування», ст. 4, 12, 13, 76-82, 133, 141, 233, 258-259, 265, 268, 354-355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволення позовної заяви Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, 40) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_15 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Січових Стрільців, 37-41, 5 поверх), про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в порядку регресу, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24.07.2020 року.

СуддяО. В. Бондаренко