Справа № 404/2110/20
Номер провадження 2-з/404/47/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2020 року Кіровський районний суд міста Кіровограда

в складі: головуючого судді Кулінка Л.Д.

за участю секретаря Барахманської А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, без повідомлення учасників справи та фіксування судового засідання технічними засобами, в місті Кропивницькому заяву позивача, ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 404/2110/20, номер провадження 2-з/404/47/20 за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), про визнання спільною сумісною власністю майна подружжя, та поділ спільного майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 легкового автомобіля марки Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача грошову компенсацію за ? частку в спільному майні подружжя легкового автомобіля марки Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмір 64465,00 грн.

Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 04.05.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Через канцелярію суду представником позивача, адвокатом Міхальовою В.В. подано заяву про забезпечення позову (№ 24318 від 16.07.2020 року) шляхом накладення арешту на ? частку квартири АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 .

Заява мотивована тим, що ? частка вищевказаної квартири є єдиним майном у власності відповідача. При цьому відповідач неоднарозово повідомляв про відчуження, належної йому частки квартири без згоди позивача. Також вказує на те, що відповідач працює за кордоном, свої доходи не декларує, що унеможливить звернення стягення та утримання із заробітної плати на виконання рішення суду. Тому зважаючи на недобросовісну поведінку відповідача по продажу спірного автомобіля без згоди позивача та вільну можливість відчуження належної йому частки квартири, а також вчиненню дій по зняттю арешту з цієї часки нерухомості, позивач вважає за необхідне звернутись з заявою про забезпечення позову, оскільки як зазначено позивачем в заяві, невжиття таких заходів може істотно утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду.

У відповідності до вимог частини другої статті 149 Цивільного процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою статті 153 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу (частина сьома стаття 153 Цивільного процесуального кодексу України).

За загальним правилом, заявник зобов`язаний довести наявність підстав для забезпечення позову, надавши відповідні докази, що невжиття заходів забезпечення позову може привести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду.

Заява про забезпечення позову повинна містити зокрема і захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності (частина четверта стаття 151 Цивільного процесуального кодексу України).

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`янено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу позивача та відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно частин першої, другої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб,прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тому, при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд в контексті забезпечення вирішення згаданого у частинах першої, другої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завдання цивільного судочинства та відповідно до принципу пропорційності, статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачу вчиняти певні дії.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Пропорційність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Судом встановлено, що на даний час належна відповідачу частка квартири обтяжена (вид обтяження: арешт нерухомого майна), про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження за № 214711718 від 02.07.2020 року.

Водночас, всупереч передбаченого статтями 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України процесуального обов`язку позивач не навів підстав та не надав до суду доказів щодо вчинення відповідачем дій, направлених на зняття арешту з частки нерухомого майна, що належить на праві власності відповідачу, не надано належних доказів, які свідчать про намір відчуження нерухомого майна належного йому на праві власності, про відсутність іншого майна та інше.

Таким чином, оскільки на даний час ? частка квартири АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_2 обтяжена, відсуність інших, достатньо обґрунтованих для забезпечення позову та підтверджених доказами фактичних обставин, з якими пов`язується застосування виду забезпечення позову, про який зазначає позивач, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись статтями 151-153 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви позивача, ОСОБА_1 , про забезпечення позову у цивільній справі № 404/2110/20, номер провадження 2-з/404/47/20 за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), про визнання спільною сумісною власністю майна подружжя, та поділ спільного майна подружжя, відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвали суду- якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України .

Повний текст судового рішення складено 20 липня 2020 року.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда Л. Д. Кулінка