Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/776/20
Провадження № 2/935/417/20
РІШЕННЯ

Іменем України

02 липня 2020 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Пасічний Т.З.,

при секретарі судового засідання Сьомак Л.І.

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду м.Коростишів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 до Коростишівської міської ради про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся з позовом до суду, в якому просить визнати за ОСОБА_3 право на земельну частку (пай) розміром 2,28 га в умовних кадастрових гектарах, що знаходилась у колективній власності КСГП «Квітневе», розташована на території Квітневої сільської ради Коростишівського району. В обґрунтування позову вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина на майно, в тому числі і на земельну частку (пай). Спадкоємцями після померлого є ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , який відмовився від отримання спадщини на користь своєї сестри. Позивач своєчасно звернулася до суду з заявою про прийняття спадщини, проте, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу сертифікату на земельну частку (пай), а тому позивач не має змоги оформити спадщину після смерті матері.

Представник позивача в підготовче засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити.

Представник відповідача в підготовче засідання не з`явився. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Щодо вирішення позовних вимог покладається на розсуд суду.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасників справи заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у їхній відсутності на підставі наявних матеріалів справи.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, заяви представника позивача, представника відповідача, приходить до висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після його смерті відкрилась спадщина, спадкоємцем всього майна померлої є його діти ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Постановою нотаріуса Коростишівської державної нотаріальної контори Житомирської області № 02-31/202 від 11.03.2020р. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Квітневе» Квітневої сільської ради Коростишівського району, що належало померлому ОСОБА_4 у зв`язку з неподанням відомостей (інформації) та документів, необхідних для вчинення нотаріальної дії.

З довідки №107 від 17.02.2020р., виданої Квітневим старостинським округом, вбачається, що за ОСОБА_4 рахується земельна частка (пай) розміром 2,28 в умовних кадастрових гектарах.

Згідно відповіді від 27.02.2020р. з відділу у Коростишівському районі головного управління Держгеокадастру у Житомирській області на ім`я ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЖТ №0039129, який зареєстрованов книзі реєстрації сертифікатів по КСП «Квітневе» Квітневої сільської ради за № 314 від 22.05.1997р. Державний акт на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_4 не видавався.

Згідно висновку до звіту № 4/9175 про експертну оцінку вартість земельної ділянки становить 38 610грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1222, ч.1 ст. 1220, ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Статтею 25 Закону України «Про сільськогосподарську кооперацію» та статтею 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» передбачено, що право на земельну частку (пай) та право на земельну ділянку, яка виділена в натурі (на місцевості), можуть бути об`єктом спадкування.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), районною державною адміністрацією. Такими документами, також є:

- свідоцтво про право на спадщину;

- рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

За змістом ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Положеннями ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Вказане узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини в п. 45 рішення від 10 квітня 2008 року в справі «Вассерман проти Росії» (N 2), згідно якої засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Виходячи з наведеного, суд знаходить, що ефективним засобом юридичного захисту та належним способом захисту цивільних прав, в разі видачі оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай) в одному примірнику, який було вже використано та в разі неможливості отримання спадкоємцем сертифікату на право на земельну частку (пай), є визнання права на земельну частку (пай), в порядку спадкування.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вбачається, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю (пункт 17 розділу Х Перехідні положення ЗК).

Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, вбачається, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п.1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України.

На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п. 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 за життя набув право на земельну частку (пай), тому наявні усі підстави для визнання права на земельну частку (пай) за позивачем.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 55, 124 Конституції України, ст.549 ЦК України, ст.ст.3, 4, 5, 12, 13, 76-83 ,89, 200, 259, 263, 264, 265 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , право на земельну частку (пай) розміром 2,28 га в умовних кадастрових гектарах, вартістю 38 610 грн., яка перебувала у колективній власності КСГП «Квітневе», що розташована на території Квітневої сільської ради Коростишівського району Житомирської області, в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 02.07.2020 року.

Суддя Т.З.Пасічний