Справа № 510/2463/19
Провадження № 2/510/509/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2020 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

-за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (треті особи - ОСОБА_3 , Виконавчий комітет Ренійської міської ради Одеської області) про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не явилась, відзиву на позов не надала.

Позивачка, її представник - адвокат Златі Н.С. в судове засідання не явилися, просили про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, на задоволенні позову наполягали.

Треті особи просили про розгляд справи у їхню відсутність.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Клопотань про виклик сторін у судове засідання не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ; копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; копія технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , оформленого на ім`я позивачки та ОСОБА_3 ; відповідь на запит суду про реєстрацію місця проживання відповідачки.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка звернулася до суду із позовом та просить визнати відповідачку ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 , зазначивши, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 21.12.1993р. вона та ОСОБА_3 (третя особа) являються власниками квартири АДРЕСА_1 . Право власності на нерухомість зареєстровано за позивачкою та третьою особою у встановленому законом порядку.

Відповідачка у справі являється колишньою дружиною ОСОБА_3 , наразі шлюб між ними розірвано. Як вказує позивачка, у 2014 р. ОСОБА_2 була прописана на належній позивачці та ОСОБА_3 житлоплощі та мешкала певний час за даною адресою. Сімейне життя відповідачки з ОСОБА_3 не склалося, у 2018р. вони розірвали шлюб. Декілька років тому відповідачка виїхала з належної позивачці та третій особі квартири. З тих пір вона за спірною адресою більше не з`являлася, належних їй речей у квартирі немає, реєстрація даної особи носить формальний характер. У зв`язку із реєстрацією відповідачки на житлоплощі позивачка несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг, крім того, вона, як співвласник житла, позбавлена можливості у вирішенні інших, передбачених чинним законодавством, питань (виникають труднощі з отриманням субсидії).

Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані суду докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та підлягають задоволенню.

Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997р. відповідно до Закону України №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини, основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів №2,4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності із ст. 317, ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до абз. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р. реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Документом, до якого вносяться відомості про місце проживання та місце перебування особи, є у т.ч. паспорт громадянина України.

Таким чином, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування особи за певною адресою.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи. За заявою особи зняття з реєстрації може бути здійснено одночасно з реєстрацією нового місця проживання.

За ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Приймаючи рішення у даній справі, суд бере до уваги положення постанови Верховного Суду України від 17.10.2018р. у цивільній справі № 521/17805/16-ц, в якій, з урахуванням обставин справи, вказано, що « Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення, будинку або квартири, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь-яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України регулює взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.».

В даному випадку, до спірних правовідносин застосовуються положення ст. ст. 383, 391 ЦК України (стосовно забезпечення прав та гарантій власнику житла), а також - ст. 405 ЦК України, оскільки відповідачка (колишня невістка позивачки) була членом родини позивачки, вже декілька років не мешкає у квартирі позивачки та ОСОБА_3 .

Виходячи із вищевказаного, матеріалів справи, доводів позивачки, викладених у позові, відповідачка ОСОБА_2 вже тривалий час не мешкає за спірною адресою, вона не являється власником житла, у якому прописана, в даний час мешкає окремо (за невідомою позивачці адресою), за місцем реєстрації не з`являється вже кілька років, в добровільному порядку не знялася з реєстраційного обліку зі вказаної адреси. Згідно наданих документів, позивачка та ОСОБА_3 являються співвласниками квартири АДРЕСА_1 , на житлоплощі якої рахується прописаною відповідачка. У зв`язку із тим, що відповідачка не проживає у квартирі вже достатньо тривалий час, яких-небудь витрат по утриманню житла вона не несе, її особистих речей там також немає. Договором, законом або рішенням суду не було встановлено право відповідачки на користування нею квартирою з підстав ст. 401 ЦК України. У зв`язку із вищевикладеним, є правові підстави для визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. У позовній заяві позивачка просить сплачений нею судовий збір залишити за собою, тому питання про стягнення судового збору з відповідачки судом не розглядається.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 141, 258, 259, 264 - 265, 268, 274, 279, 354, 355 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 317, 319, 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003р., -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 11.11.2005 р. Новоселицьким РВ УМВС України в Чернівецькій області) - визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 та зняти її з реєстраційного обліку зі вказаної адреси.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя В.І. Дудник