ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

17 липня 2020 року

м. Харків

справа № 643/16895/19

провадження № 22-ц/818/2985/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Бурлака І.В., Маміної О.В.,

Учасники справи :

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м.Харкова від 20 січня 2020 року, ухвалене суддею Горбуновою Я.М.. в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 25.08.2006 р. між сторонами було укладено шлюб, від шлюбу народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час проживає разом із позивачем та повністю перебуває на її утриманні. Позивач не має можливості забезпечити дитині належний рівень життя самостійно, у зв`язку із чим звернулась до суду із зазначеним позовом.

У зв`язку із чим просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 3000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 20 січня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 3000 гривень щомісячно, починаючи з 16.10.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції необґрунтовано взяв до уваги акт від 18.10.2019 року, наданий позивачем у якості підтвердження проживання неповнолітнього сина із матір`ю, оскільки вказаний доказ не містить відомостей про адресу проживання та реєстрації ОСОБА_1 . Зазначає, що неповнолітній ОСОБА_4 зареєстрований та постійно проживає разом із батьком, іноді їздить до матері в гості. Вказані обставини підтверджуються актом з місця проживання від 14.03.2020 року, в якому зазначено, що за адресою АДРЕСА_1 обладнана кімната спальним ліжком, письмовий столом, комп`ютером, в кімнаті знаходяться особисті речі. Також зазначає, що судом не було враховано, що на утриманні у відповідача перебуває непрацездатна матір, яка має ряд захворювань і потребує додаткових витрат. Посилається на те, що стягнуті кошти перевищують розмір аліментів, передбачений Сімейним кодексом України.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 369 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням ціни позову та малозначності справи, суд апеляційної інстанції проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 до ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 25 серпня 2016 року (а.с. 12).

ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Сторони проживають окремо, дитина проживає з матір`ю ОСОБА_1 . (а.с.13).

Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з вимогами ч. 2ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 183 СК України встановлено, що розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статті183,184 СК України.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що з відповідача на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню аліменти на утримання сина ОСОБА_1 .

Апелянт посилається на те, що син проживає з ним, на підтвердження чого надає акт з місця проживання від 14.03.2020 року, в якому зазначено, що за адресою АДРЕСА_1 є кімната, яка обладнана спальним ліжком, письмовим столом, комп`ютером, в кімнаті знаходяться особисті речі дитини.

Однак з вказаного акту вбачається, що за вказаною адресою постійно проживає дві особи ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , та вказано, що неповнолітній ОСОБА_3 часто проживає за вказаною адресою.

Доказів того, що неповнолітній ОСОБА_3 зареєстрований з одним із батьків матеріали справи не містять.

Доказів підприємницької діяльності відповідача, наявності у нього постійного доходу в теперішній час та його розміру позивачка суду не надала.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» з січня 2020 року прожитковий мінімум на дитину віком до шести років складає 1 779 грн., а на дитину віком від шести до вісімнадцяти років - 2 218 грн.

За положеннями з ч.ч. 1, 3 статті12, ч. 1 ст.81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2ст. 77 ЦПК України).

Апелянтом не надано належних та допустимих доказів того, що його син ОСОБА_3 проживає разом з ним, та знаходиться повністю на його утриманні.

Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що на його утриманні знаходиться його непрацездатна матір, яка потребує яка має ряд захворювань і потребує додаткових витрат.

Однак доказів того, що апелянт надає допомогу матері та утримує її суду не надано. З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 отримує пенсію.

ОСОБА_2 вказує, що розмір аліментів був визначений судом без врахування вимог ч. 2 ст. 182 ЦПК України. Між тим, зазначена норма встановлює лише гарантований та рекомендований розміри аліментів, в той час, як відповідач не довів, що з огляду на майновий стан не взмозі сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом.

Відповідно до статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Отже, апелянта не позбавлений можливості, у разі зміни майнового стану звернутися до суду із позовом про зменшення розміру аліментів.

У зв`язку із чим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 20 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді І.В. Бурлака

О.В. Маміна