Провадження № 2/234/994/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2020 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області

у складі головуючого судді Чернобай А.О.,

секретар судового засідання Ястребов А.О.,

за участю представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

представника третьої особи Козявіної І.О.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку загального провадження цивільну справу № 234/20756/20 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Краматорської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

06.12.2019 року до Краматорського міського суду звернулася ОСОБА_5 з позовом до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Краматорської міської ради про визначення місця проживання дитини.

В обґрунтування позову позивач ОСОБА_5 зазначила, що з 16.04.2016 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_3 . Від цього шлюбу вони мають неповнолітню доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає з нею. Спільне життя з відповідачем не склалося та рішенням суду від 23.02.2018 року було розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. З квітня 2017 року позивач та відповідач проживають окремо, вихованням та розвитком дитини займається позивачка. Донька від народження проживає разом з позивачкою. Між нею та відповідачем існує спір щодо місця проживання дитини. Позивач самостійно не може визначити місце проживання дитини без згоди батька, окрім як в судовому порядку.

Позивач просить визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Берзінь С.Л. позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві.

Представник позивача адвокат Снєжко А.Г. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що визначення місця проживання дитини передбачено СК України та ЦК України. Батько дитини заперечує проти того, щоб дитина була зареєстрована разом з позивачкою. Були випадки коли батько не міг обслуговувати дитину, це стосується одягу, гігієни та харчування. Батько зловживає тим, що дитина зареєстрована разом з ним. Мати уклала договір про надання медичної допомоги дитині, але батько намагався перереєструвати договір на себе. В інтересах дитини необхідно визначити місце проживання дитини, щоб мати мала можливість застосовувати заходи щодо освіти, лікування дитини. На теперішній час матері необхідно кожного разу доводити, що дитина проживає разом з нею: брати довідки з місця проживання. Вважає, що для цієї категорії справ наявність спору не є обов`язковою.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував та пояснив, що він не бачить підстав спору, вважає, що спору немає. Позивачка не зверталася до нього з питанням щодо визначення місця проживання дитини, щодо перереєстрації місця проживання дитини. Позивачка лише висловлювала йому точку зору з приводу перереєстрації дитини. Позивачка не дає йому спілкуватися з дитиною та не виконує рішення органу опіки та піклування. Просив закрити провадження по справі.

Представник відповідача адвокат Шейко К.В. у судовому засіданні просив закрити провадження по справі.

Представник органу опіки та піклування Краматорської міської ради Козявіна І.О. у судовому засіданні при вирішенні питання про місце проживання дітей просила врахувати висновок опіки та піклування Краматорської міської ради щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей, а також зазначила, що службою у справах дітей були обстеженні житлово побутові умови позивача та відповідача.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд,

ВСТАНОВИВ:

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 16.04.2016 року був зареєстрований щлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. (а.с. 10).

Від шлюбу сторони мають малолітню доньку: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11).

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 23.02.2018 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 (а.с. 12)

Згідно довідки голови комітету міськрайону № 5 ОСОБА_5 проживає разом з донькою ОСОБА_6 , 2016 року народження з часу народження за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13)

Згідно довідки голови комітету міськрайону № 5 ОСОБА_5 зареєстрована разом з батьком та матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 24)

У позивачці у власності на підставі свідоцтва про спадщину за законом перебуває житловий будинок у м. Краматорську (а.с. 15)

Дитина ОСОБА_6 відвідує сімейний центр «Планета знань» з вересня 2018 року по теперішній час у супроводі своєї матері ОСОБА_5 (а.с. 16)

Позивачка ОСОБА_5 працевлаштована та позитивно характеризується з місця роботи, має позитивну характеристику зі школи раннього розвитку «Планета Знань», медичних установ (а.с. 17, 18, 23, 26-27).

Позивачка ОСОБА_5 не перебуває на обліку в КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Краматорська» та у КНП «ПЛ м. Краматорська» (а.с. 31-32)

Згідно судового наказу Краматорського міського суду Донецької області від 18.06.2018 року стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 29).

Згідно рішення виконавчого комітету Краматорської міської ради від 06.11.2019 року № 966 визначено ОСОБА_3 способи участі у вихованні доньки ОСОБА_6 , 2016 року народження (а.с. 22).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 03.06.2020 року, складеного спеціалістами Служби у справах дітей Краматорської міської ради, мати ОСОБА_5 разом з донькою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та бабусею та дідусем мешкає за адресою: АДРЕСА_1 . В родині ОСОБА_5 створені належні умови для проживання, утримання та повноцінного розвитку малолітньої ОСОБА_6 (а.с. 112).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 19.06.2020 року, складеного спеціалістами Служби у справах дітей Краматорської міської ради, на час складання акту встановлено, що дитина ОСОБА_6 зареєстрована, але не проживає з батьком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 . В родині ОСОБА_3 створені задовільні умови для проживання, утримання та повноцінного розвитку малолітньої ОСОБА_6 (а.с. 113).

Отже, встановлено, що з часу народження 2016 року та на час розгляду справи у суді малолітня ОСОБА_6 мешкає разом з матір`ю та батьками позивачки за адресою: АДРЕСА_1 , що не заперечується сторонами та підтверджено матеріалами справи. Вказаний будинок належить матері позивачки ОСОБА_9 .

З наданих сторонами характеристик та довідок про доходи вбачається, що позивач має постійне місце роботи. Позивач працює на НКМЗ у відділі інформаційних систем забезпечення управління з 2011 року, в даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною.

Позивач надала суду позитивні характеристики з місця роботи, зі школи раннього розвитку «Планета Знань», медичних установ.

Висновком органу опіки та піклування Краматорської міської ради від 01.07.2020 року № 01-49/3955 визнано за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в родині матері , ОСОБА_5 (а.с. 110-111).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав по відношенню до дитини.

Частина 2, 3 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтями 11 та 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з ч.2 та ч.3 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ст.161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Таким чином, системний аналіз вищезазначених правових норм дозволяє зробити висновок про те, що законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Декларацією прав дитини, прийнятою резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року проголошено принцип № 6, згідно з яким дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю.

Проте, при цьому, на думку суду, під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ указав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09).

У зазначених справах ЄСПЛ не визначав обов`язкового врахування судами принципу 6 Декларації прав дитини.

Підсумовуючи слід зазначити, що Декларація прав дитини не є міжнародним договором. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.

Таким чином, суд при прийнятті рішення надає переваги та керується ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, яка передбачає, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Зібрані у справі докази свідчать про те, що позивач ОСОБА_5 приділяє дитині більше уваги та турботи, що підтверджується матеріалами справи.

У судовому засіданні встановлено, що малолітня дитина проживає разом з позивачкою. ОСОБА_5 має постійну роботу, заробіток, належних та допустимих доказів того, що вона зловживає спиртними напоями та веде асоціальний спосіб життя суду не надано. У позивача наявне упоряджене жиле приміщення, створено умови належного виховання та розвитку доньки.

Суд, вирішуючи спірні правовідносини, враховує, також, постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року № 402/428/16-ц, у якій суд касаційної інстанції відступив від висновків Верховного Суду України, висловлених, зокрема, у постанові від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу 6 Декларації прав дитини, про обов`язковість брати до уваги принцип 6 Декларації прав дитини стосовно того, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір`ю. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Суд також враховує висновок органу опіки та піклування від 01.07.2020 року № 01-49/3955, згідно з яким визнано за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в родині матері, ОСОБА_5 .

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. При ухваленні рішення суд враховує зазначені норми та приходить до висновку про задоволення вимог позивача та вважає необхідним визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що не порушує батьківські права кожного з батьків та якнайкраще забезпечує інтереси дітей.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 768,40 грн..

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 18, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , третя особа орган опіки та піклування Краматорської міської ради про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судовий збір у сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривен сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд.

Позивач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_3 .

Третя особа Орган опіки та піклування Краматорської міської ради, зареєстроване місцезнаходження Донецька область, м. Краматорськ, площа Миру, 2.

Суддя:

Рішення ухвалене і надруковане в нарадчій кімнаті в єдиному екземплярі.

Суддя: