Провадження № 2/161/2826/20
У Х В А Л А

15 липня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Олексюка А.В.,

з участю секретаря судових засідань Шумиводи О.І.,

розглядаючи у підготовчому засіданні в місті Луцьку в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: служба в справах дітей Луцької міської ради, про надання дозволу на виїзд дитини за кордон на постійне місце проживання без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про надання дозволу на виїзд дитини за кордон на постійне місце проживання без згоди батька.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини 8 статті 130 ЦПК України, особам, які проживають за межами України, судові повістки вручаються в порядку, визначеному міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, в разі відсутності таких у порядку, встановленому статтею 502 ЦПК України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 498 Цивільного процесуального кодексу України у разі якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Доручення суду України надсилається у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Проживання відповідача за межами України позбавляє суд можливості самостійно виконати процесуальні дії по врученню йому документів.

У зв`язку з цим, виникла необхідність у здійсненні судового доручення про надання правової допомоги до компетентного органу Республіки Казахстан про вручення судових документів.

У відповідності до статті 6 Конвенції про правову допомогу і правові стосунки в цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, ратифікованої Верховною Радою України 10 листопада 1994 року (далі - Конвенція) договірні сторони надають один одному правову допомогу шляхом виконання процесуальних і інших дій, передбачених законодавством запитуваної договірної сторони, зокрема складання і пересилання документів, проведення обшуків, вилучення, пересилання і видачі речових доказів, проведення експертизи, допиту сторін, обвинувачених, свідків, експертів, порушення карного переслідування, розшуку і видачі осіб, що вчинили злочини, визнання і виконання судових рішень по цивільним справам, вироків у частині цивільного позову, виконавчих написів, а також шляхом вручення документів.

Згідно статей 86,87 Конвенції, до цієї Конвенції, після набуття нею чинності, приєднались за згодою всіх договірних сторін шляхом передачі депозитарію документів про таке приєднання, в тому числі Україна та Республіка Казахстан.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність направлення судового доручення про надання правової допомоги до компетентного органу Республіки Казахстан з проханням забезпечити вручення документів відповідачу.

Керуючись статтями 260, 498 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

Доручити компетентному органу Республіки Казахстан вручити відповідачу ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , копію позовної заяви, додані до неї документи та повідомлення про дату судового засідання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В. Олексюк