Справа №641/9087/20
Провадження №2-о/642/107/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді - Шрамко Л.Л. ,

з участю секретаря - Бондаренко В.П.,

представника заявника - ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу в порядку окремого провадждення за заявою

ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до закону України «Про правонаступництво України»,

заінтересована особа - Головне управління державної міграційної служби України в Харківській області в особі Холодногірського районного відділу ДМС України у місті Харкові,

встановив:

Заявник ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_1 звернулась до Комінтернівського районного суду м.Харкова з заявою в порядку окремого провадження, просить встановити факт її постійного проживання на території України до ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування заяви зазначає, що вона є донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народилася в Узбекистані, де проживала разом з матір`ю та сестрою - ОСОБА_4 , до 1990 року. У 1990 році з матір`ю та сестрою переїхала до с. Писарівка Золочівського району Харківської області, Україна (на той час - УРСР), де мати - ОСОБА_3 - зареєструвала місце свого проживання та влаштувалась на роботу до місцевого колгоспу. Вона - заявниця - з сестрою ІНФОРМАЦІЯ_3 року були зараховані до Писарівської середньої школи, де навчались до 21.02.1991 року. Навесні 1991 року вона разом з сестрою ОСОБА_4 та з матір`ю відбули на певний час до Узбекистану, а у 1995 році повернулися для постійного проживання в Україні.

Станом на сьогодні місце проживання її сестри - ОСОБА_4 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , а місце проживання її - заявниці- ніде не зареєстроване та ніколи зареєстровано не було, та вона фактично проживала разом з сестрою.

Встановлення факту постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року , необхідне їй для підтвердження права на набуття громадянства України, його реалізації та отримання паспорту громадянина України у формі ID-картки.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 3 грудня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження та призначене судове засідання.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11 березня 2020 року цивільну справу за заявою ОСОБА_2 передано за підсудністю до Ленінського районного суду м.Харкова, за місцем проживання заявниці ОСОБА_2 згідно з договором оренди житлового приміщення від 13 лютого 2020 року за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 5 травня 2020 року відкрито провадження у даній справі в порядку окремого провадження, у справі призначено судове засідання.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 25 червня 2020 року за клопотанням представника заявниці замінено неналежну заінтересовану особу у справі- Слобідський районний відділ ДМС України у місті Харкові на належну особу - Головне управління Державної міграційної служби України у Харківській області в особі Холодногірського районного відділу ДМС України у місті Харкові..

Представник зацікавленої особи - Головного управління державної міграційної служби України в Харківській області в особі Холодногірського районного відділу ДМС України у місті Харкові в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.

За таких обставин відповідно до ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути заяву у відсутності представника 3-ї особи.

Заявниця ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримала свої вимоги, посилаючись на доводи, викладені у заяві, та просила заяву задовольнити.. Зазначила, що вона постійно проживала та навчалась у дитинстві в Україні в 1990 році, потім проживала в Узбекистані, а у 1996 році з матір`ю та сестрою остаточно повернулась в Україну, однак вона не має відповідного статусу в Україні. Вона постійно проживала в м.Харкові, орендувала житло працювала без офіційного працевлаштування, у 2013 році перебувала під вартою в Харківському слідчому ізоляторі, однак кримінальне провадження стосовно неї закрито у зв`язку з відмовою прокурора від обвинувачення. У м.Харкові вона народила доньку - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка також не може можливості через вказані обставини отримати паспорт громадянки України. Її мати отримала громадянство України з 13 січня 2012 року, а факт проживання її сестри на території України до 24 серпня 1991 року на даний час підтверджено рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова, що є підставою для отримання її сестрою громадянства України. На даний час вона орендує житло в м.Харкові.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 підтримала доводи, викладені в заяві, просила задовольнити заяву, оскільки надано достатньо доказів постійного проживання заявниці на території України до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що вона є матір`ю ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , проживали в Узбекистані. У серпні 1990 року вони з доньками прибули до Писарівки . З 01 вересня 1990 року. ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пішли до школи, а вона працювала дояркою у колгоспі. Проживали у колгоспному будиночку, де її прописали. В кінці лютого вона з доньками повернулася до Узбекистану . В Узбекистані вони жили до 1995 року. У 1995 році вона разом з доньками знову приїхала в Україну, де вони проживають до сьогодні.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, допитавши свідка, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК України, за винятком положень щодо і змагальності та меж судового розгляду з урахуванням особливостей, встановлених розділом IV ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України, встановлюють суди. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, який має юридичне значення.

Згідно довідки Виконавчого комітету Золочівської селищної ради Золочівського району Харківської області від 11.09.2018 р. № 128 та будинкової книги с. Писарівка, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , була зареєстрована у с. Писарівка Золочівського району Харківської області з 24.09.1990 по 22.02.1991, інформація щодо реєстрації її дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відсутня.

Як вбачається з листа Відділу освіти, молоді та спорту Золочівської селищної ради від 17.09.2018 року № 01-32/166, та листа Писарівської філії КЗ «Золочівський ліцей №2» Золочівської селищної ради, наказом №77Б від 01.09.1990 року ОСОБА_10 була зарахована до 2 класу, а ОСОБА_11 - до 6 класу Писарівської середньої школи, відраховані зі школи наказом № 101 від 21.02.1991 року за заявою батьків ІНФОРМАЦІЯ_6 , вибули в Узбецьку РСР, м. Кас, школа №10.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 10 липня 29020 року встановлено факт постійного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженки Гузарського району Кашкадар`їнської області, Узбекської РСР на території України з 01.09.1990 року по 21.02.1991 року .

Матір`ю ОСОБА_4 є ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 згідно довідки Управління у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ГУМВС України в Харківській області № 4326/8.1 набула громадянство України на підставі ч.1 ст. 8 Закону «Про громадянство України, з 13 січня 2012 року.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 14 січня 2010 року, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_8 у м.Харкові доньку - ОСОБА_5 .

Свідоцтво про народження ОСОБА_2 не зберіглось. Запити на адресу Посольства Республіки Узбекистан в Україні щодо видачі повторного свідоцтва про народженні залишені без відповіді.

Згідно довідки Посольства Республіки Узбекистан в Україні від 22.03.2018 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , не є громадянкою Республіки Узбекистан.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Статтею 4 Закону України «Про громадянство України» визначено, що питання громадянства України регулюються Конституцією України, цим Законом, міжнародними договорами України.

Отже, правовідносини щодо набуття громадянства України, оформлення та припинення громадянства врегульовані Конституцією України, Законом України «Про громадянство», Указом Президента України «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України» та іншими нормативними актами.

Згідно Закону України «Про громадянство України» іноземці або особи без громадянства, за наявності підстав, можуть набути громадянство України за народженням, за територіальним походженням, внаслідок прийняття до громадянства України та за іншими підставами.

Стаття 4 Конституції України визначає, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Відповідно до Конституції України правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України «Про громадянство України».

За змістом ст. 6 Закону України «Про громадянство України», громадянство України набувається: 1) за народженням; 2) за територіальним походженням; 3) внаслідок прийняття до громадянства; 4) внаслідок поновлення у громадянстві; 5) внаслідок усиновлення; 6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров`я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім`ю або передачі на виховання в сім`ю патронатного вихователя; 7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки; 8) у зв`язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини; 9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; 10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

Відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про громадянство України», особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Відповідно до пункту 8 Розділу ІІ Указу Президента України «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України» - для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка проживала на території України за станом на 24 серпня 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до пункту 25 Порядку для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а», «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Крім того, 11 січня 2013 року Україна приєдналась до Конвенції ООН про скорочення безгромадянства, основною метою якої є всебічне сприяння особам без громадянства та під ризиком безгромадянства набувати громадянство країни, на яке вони мають право. Чинним законодавством України визначено залежність набуття громадянства від встановленості факту проживання осіб на території України до 24 серпня 1991 року.

Отже, від встановлення факту проживання заявниці на території України до 24 серпня 1991 року залежить можливість реалізувати передбачене Законом її право звернутись до міграційної служби з заявою про набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до ст.8 Закону України «Про громадянство України».

Таким чином, встановлення даного факту необхідне заявниці для підтвердження права на набуття громадянства України, його реалізації та отримання паспорту громадянина України у формі ID-картки, що суд також враховує при ухваленні рішення.

Відповідно до ч. 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оцінивши надані докази у сукупності, суд приходить до висновку, що надані докази є належними, достовірними, допустимими та достатніми для встановлення факту, що має юридичне значення. Факт постійного проживання заявниці ОСОБА_2 на території, яка стала територією України відповідно до закону «Про правонаступництво України», до 24 серпня 1991 року, а саме в період з1 вересня 1990 року по 21 лютого 1991 року, доведений.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що встановлення факту постійного проживання на території України має для заявника юридичне значення та не пов`язане з наступним вирішенням спору про право, суд приходить до висновку про задоволення вимог ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 3,4, 81, 258, 259, 263-265, 268,315, 319 ЦПК України, Законом України «Про громадянство України» , суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_5 на території, яка стала територією України відповідно до закону України «Про правонаступництво України».

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення складений 23 липня 2020 року.

Суддя Л.Л.Шрамко