ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1871/19 Номер провадження 22-ц/814/938/20Головуючий у 1-й інстанції Блажко І. О. Доповідач ап. інст. Прядкіна О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Прядкіної О.В.,

суддів: Бутенко С.Б., Обідіної О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в м. Полтава цивільну справу за апеляційними скаргами Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області та Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 січня 2020 року, прийнятого під головуванням судді Блажко І.О. в м. Полтава із складанням повного тексту рішення 31 січня 2020 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, Державна Казначейська служба України про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом. Збільшивши позовні вимоги, просила стягнути з Держави Україна на користь неї шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 500 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади Полтавським районним ВДВС ГТУЮ у Полтавській області. Спричинення їй моральних страждань мотивувала бездіяльністю виконавчої служби по виконанню рішення суду від 19.10.2011 року про стягнення на її користь грошових коштів із гр. ОСОБА_2 , що змусило її тричі звертатись із відповідними скаргами, які були задоволені.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 24 січня 2020 року позов ОСОБА_1 до Полтавського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, Державна Казначейська служба України про стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Держави Україна на користь ОСОБА_1 шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України 84 987,53 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади Полтавським районним відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області.

Судові витрати компенсовано за рахунок держави.

Рішення оскаржили Головне управління Державної казначейської служби України у Полтавській області та Полтавський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, які посилалось на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просять рішення скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційних скарг з таких підстав:

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 09.10.2011 року заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області у справі №2-1100/2011 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 наступну суму: 664,74 грн. матеріальної шкоди на лікування, 11316 грн. втрачений заробіток, 3000 грн. витрати на правову допомогу, 50000 грн. моральної шкоди, всього 64980, 74 грн.

17.11.2016 року заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області у справі №545/3103/16-ц позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних за час прострочення зобов`язання з виплати матеріальної та моральної шкоди задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 - 67010.13 грн. індекс інфляції та 3% річних за прострочення зобов`язання з виплати матеріальної та маральної шкоди.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 03.04.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17 листопада 2016 року змінено - зменшено суму, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , з 67 010,13 грн. до 53 281,38 грн. індексу інфляції та 3% річних за прострочення зобов`язання з виплати матеріальної та моральної шкоди.

23.12.2011 року постановою старшого державного виконавця ВДВС Полтавського РУЮ Мамчич Д.А. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1100//2011 виданого Полтавським районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 боргу у розмірі 64980,74 грн.

19.04.2018 року головним державним виконавцем Полтавського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області Пушко Р.А. відкрито виконавче провадження № 56215993 на підставі виконавчого листа № 2/545/1434/16, виданого 17.11.2016 року, щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 67010,13 грн.

14.06.2018 року головним державним виконавцем Полтавського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області Пушко Р.А. об`єднано виконавчі провадження №30381625, №56215993 у зведене виконавче провадження №56608938.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 28.12.2016 року у справі №2-01100/11 скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Полтавського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області задоволено.

Визнано бездіяльність державного виконавця Полтавського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області у виконавчому провадженні №30381625, яка полягає в не проведенні опису та арешту майна боржника (гараж АДРЕСА_1 ) у строки встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

Зобов`язано державного виконавця Полтавського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області у виконавчому провадженні №30381625 провести опис та арешт майна боржника (гараж АДРЕСА_1 ). Ухвала набрала законної сили.

24.07.2018 року ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області у справі №2-01100/11 скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Полтавського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області задоволено.

Визнано незаконною бездіяльність головного державного виконавця Полтавського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області Пушка Р.А, що полягає у невинесенні постанови про передачу майна - гаража загальною площею 21,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 стягувачу ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу по зведеному виконавчому провадженню № 56608938 та нескладенні акту про таку передачу.

Зобов`язано головного державного виконавця Полтавського РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області Пушка Р.А. винести постанову про передачу майна - гаража загальною площею 21,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 стягувачу ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу по зведеному виконавчому провадженню № 56608938 та скласти акт про таку передачу. Ухвала набрала законної сили.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 22.01.2019 року у справі № 2-01100/11 скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність головного державного виконавця Полтавського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області задоволено.

Визнано незаконною бездіяльність головного державного виконавця Полтавського РВ ДВСГТУЮ у Полтавській області -Пушка Р.А., що полягає у незвернені до відповідного органу технічної інвентаризації для виготовлення технічної документації на належну боржникові ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , у зведеному виконавчому провадженні №56608938; зобов`язано головного державного виконавця Полтавського РВДВС у Полтавській області Пушка Р.А. у зведеному виконавчому провадженні ВП №56608938 звернутися до відповідного органу технічної інвентаризації для виготовлення технічної документації на належну боржникові ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_3 . Ухвала набрала законної сили.

Частково задовольняючи позовні вимоги, районний суд своє рішення мотивував тим, що тривале невиконання судового рішення, ухваленого на користь ОСОБА_1 , неминуче викликає у останньої почуття розпачу, зневіри та призводить до моральних страждань, а в цьому випадку право заявника на відшкодування моральної шкоди у випадку надмірно тривалого невиконання остаточного рішення відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ презумується. Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди суд виходив з практики Європейського суду з прав людини та розмір відшкодування визначив 3000 євро, що за курсом Національного Банку України на день звернення із позовом складає 84 987,53 грн.

Колегія суддів не може повністю погодись з вказаним висновком.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У статті 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормою статті 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Згідно зі статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Таким чином, ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як вказані органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної виконавчої служби, його посадовими або службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини другої статті 87 Закону України від 21 квітня 1999 року «Про виконавче провадження» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Згідно із частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Стаття 6 Конвенції поширює свою дію і на таку стадію цивільного процесу як виконання судового рішення. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини вказує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї зі сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинне розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції (пункт 63 рішення від 28 липня 1999 року в справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», пункт 40 рішення від 19 березня 1997 року в справі «Горнсбі проти Греції»).

У пункті 28 рішення Європейського суду з прав людини від 11 грудня 2008 року в справі «Антонюк проти України» зазначено, що відповідальність держави за виконання судових рішень щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні

Європейський суд з прав людини в пункті 100 рішення від 15 жовтня 2009 року в справі « Юрій Миколайович Іванов проти України» вказав, що існує обґрунтована і водночас спростовна презумпція, що надмірне тривале провадження даватиме підстави для відшкодування моральної шкоди.

Отже, враховуючи, що вже існують 3 судових рішення, якими визнавалася незаконною бездіяльність державного виконавця Полтавського районного ВДВС ГТУЮ, тобто, вбачається факт неналежного виконання рішення суду.

Встановивши, що ухвалами Полтавського районного суду Полтавської області від 28.12.2016 року 24.07.2018р. та 22.01.2019р., які набрали законної сили, визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Полтавського РВ ДВСГТУЮ у Полтавській області щодо невжиття заходів із метою виконання судового рішення про стягнення на користь позивача коштів, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої неналежним та несвоєчасним виконанням судового рішення.

Зазначений висновок узгоджується з постановою Верховного Суду від 04 вересня 2019р. у справі № 529/1007/1 б-ц.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з розміром стягнутої суми у відшкодування завданої моральної шкоди ОСОБА_1 .

Виходячи із загальних засад розумності, справедливості та пропорційності та тривалості не виконання заочного рішенняПолтавського районного суду Полтавської області від 19.10.2011 року у справі № 2-01100/11 та заочного рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 17.11.2016 року у справі № 545/3103/16-ц, на користь позивача підлягає стягненню 10 000 грн.

З огляду на вказане, рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 січня 2020 року слід змінити в частині стягнення моральної шкоди, зменшивши розмір завданої шкоди ОСОБА_1 з 84987,53 грн. до 10 000 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374,376, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області та Полтавського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 січня 2020 року змінити в частині стягнення моральної шкоди, зменшивши її розмір, що підлягає стягненню з Держави Україна на користь ОСОБА_1 шляхом списання коштів у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України через Державну казначейську службу України з 84 987,53 грн. до 10 000 грн. (десяти тисяч гривень).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя О. В. Прядкіна

Судді: С. Б. Бутенко

О. І. Обідіна

Повний текст постанови складено 22.07.2020 р.