ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2020 року

м. Харків

Справа № 642/4574/19

Провадження № 22-з/818/3263/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Хорошевського О.М.,

суддів Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

розглянувши в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2020 року, постановлене суддею Бородіною О.В., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ПАТ КБ «Приват Банк» звернувся до суду з позовом в якому просив стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 27727,95 грн за кредитним договором № б/н від 25.11.2013 року яка складається з 6383,75 грн. - заборгованість за кредитом;6259,47 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;14257,13 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штраф відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди 827,60 грн., а також стягнути судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 25.11.2013 року відповідач отримав у ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 7414,06 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає між ним і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 13.06.2019 має заборгованість у розмірі 27727,95 грн. , та позивач просить стягнути в судовому порядку заборгованість у розмірі 27727 грн. 95 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приват Банк», просить рішення суду першої інстанції скасувати як незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Стягнути судові витрати.

Скарга містить посилання на те, що позивач звернувся до суду із позовом у межах строку позовної давності та по справі були надані усі належні докази, а тому при ухваленні рішення судом першої інстанції були порушені ст.ст. 257-264, 1054-1056 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, останній платіж по спірному кредитному договору боржником здійснено 26.11.2015 року, строк позовної давності для звернення позивачем до суду із зазначеними вимогами в повному обсязі закінчився 26.11.2018 року, а позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення заборгованості з відповідача 03.07.2019 року, тобто після спливу встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності.

При цьому, судом враховується, що позивачем не додано до позовної заяви підписаного з позивачкою договору про зміну строків позовної давності.

Судова колегія з таким висновком суду першої інстанції погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Частинами 1 та 5 ст. 261 ЦК України передбачено, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Стаття 257 ЦК України встановлює загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За правилами ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Статгя 266 ЦК України, передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

З наданого розрахунку заборгованості за договором № б/н від 25.11.2013 року останній платіж за кредитною заборгованістю ОСОБА_1 здійснено 26.11.2015 року в розмірі 42,47 грн., а тому строк позовної давності для звернення позивачем до суду із зазначеними вимогами в повному обсязі закінчився 26.11.2018 року.

Доводи позивача про початок перебігу позовної давності з моменту закінчення дії, наданої відповідачу кредитної картки з терміном використання до 11/16 року та відсутність підстав для застосування наслідків строку позовної давності з моменту здійснення останнього платежу - не є переконливими.

За висновком Верховного Суду України про застосування статті 257 ЦК України до правовідносин, у яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів (постанови № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, № 6-95цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-103цс14 від 24 вересня 2014 року, № 6-134цс14 від 1 жовтня 2014 року), за таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України).

Відомості про строк дії кредитної картки виданої ОСОБА_1 25.11.2013 року суду першої інстанції надано не було.

До апеляційної скарги додано довідку згідно якої картка видана 25.11.2013 року дійсна до 11 місяця 2016 року.

Проте доказів того, що кредитна картка № НОМЕР_1 мала саме такий термін дії не надано. Довідка виготовлена позивачем, який має зацікавленість у розгляді справи і не містить посилань на те, з яких джерел інформація отримана.

До того ж, статтею 84 Цивільного процесуального кодексу України передбачається, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Частина 5 статті 178 нового Цивільного процесуального кодексу зобов`язує позивача додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Тобто на стадії підготовки позову позивач має визначити чіткий перелік доказів, якими будуть обґрунтовуватись заявлені позовні вимоги, додати дані докази до позовної заяви, а в разі їх відсутності - вирішувати питання про їх витребування.

Подання додаткових доказів можливе, зокрема, якщо зі зміною предмета або підстав позову або поданням зустрічного позову змінилися обставини, що підлягають доказуванню. В цьому випадку суд, залежно від таких обставин, встановлює строк подання додаткових доказів.

Частина 8 статті 84 Цивільного процесуального кодексу України передбачає, що докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд. та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINAv. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСІІЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції постановлено згідно вимог чинного законодавства та не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

У відповідності до ст.375 ЦПК України суд апеляційної Інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують судова колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1,376, 381, 382-384 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О.М. Хорошевський

І.В. Бурлака

Судді -

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 17 липня 2020 року.