Справа № 639/943/20
Провадження № 2/639/784/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2020 року

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Рубіжного С.О.,

за участю секретаря - Чубенко О.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ :

13 лютого 2020 року, позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищеназваним позовом, в якому зазначив, що 14 березня 2017 року сталося ДТП за участю двох автомобілів: SUZUKI GRAND VITARA держ. № НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та Skoda Fabia, держ. № НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , якого визнано винним Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26.04.2017 року у справі №646/2218/17 та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Відновлювальний ремонт пошкодженого автомобілю SUZUKI GRAND VITARA держ. № НОМЕР_1 виконувало СТО TOB «АККО МОТОРС». Відповідно до Акту виконаних робіт № KAS-002083 від 03.05.2017 розмір матеріальних збитків, заподіяних автомобілю внаслідок ДТП за мінусом вартості фарбування корозії задньої правої двері, що не відноситься до страхового випадку, становить (57422,00 грн - 2850,00 грн) = 54572,00 грн., які були перераховані ним на рахунок товариства.

ПрАТ «Страхова компанія «Альфа Страхування» в якості страхового відшкодування заподіяної йому матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, перерахувало 36524,32 грн. На підставі зазначеного, просить стягнути з відповідача на його користь 18047,68 грн, що є різницею між розміром матеріального збитку та розміром страхового відшкодування.

03 березня 2020 року відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позову, посилаючись на те, що між ним та Страховою компанією «Альфа страхування» укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. За даним полісом страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяно шкоду третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і в наслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором Даним полісом забезпечений транспортний засіб автомобіль встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) - 100 000 грн. Зазначає, що Акт виконаних робіт №КА5-002083 від 01.06.2017 року до наряду - замовлення №КА5-002083 від 03.05.2017 року на надання послуг з технічного обслуговування і ремонту автомобіля на загальну суму 57422,00 грн. Не можна вважати належним та допустимими доказами понесених матеріальних збитків по справі без проведення відповідної експертизи.

Отже, Відповідачем застраховано свою відповідальність в межах 100 000,00 грн., тому сума 18047,68 грн., недоплачена Позивачу в результаті ДТП, покривається лімітом страхового відшкодування, а відповідно вона повинна бути покладена саме на страхову компанію, яка взяла на себе зобов`язання по відшкодуванню шкоди, завданої Позивачу діями Відповідача. Оскільки вимоги до страховика не заявлені, позов не підлягає задоволенню.

20 березня 2020 року позивачем подано відповідь на відзив, в якій вважає заперечення відповідача необґрунтованими. Зазначає, що відповідач помилково дійшов висновку, що розмір шкоди, яка є предметом спору, повинна бути покладена саме на страхову компанію, та яка повина бути виплачена в межах ліміту відповідальності.

Зазначає, що пред`явлення потерпілим вимоги до страхової компанії про виплату страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним, про що вказав Верховний суд 12 березня 2018 року у своєму рішенні у справі № 910/5001/17. Також Верховний Суд зазначив, що страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів теж є відповідальною особою за завдані збитки. І на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами ст.32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

Приписи ст. 29 та пункту 32.7 ст. 32 Закону передбачають, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом ТЗ з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Пунктами 1.6 та 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика) визначено, що відновлювальний ремонт передбачає здійснення комплексу операцій через заміну складових частин або відновлення справності/роботоздатності ТЗ за формулою визначення вартості ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу ТЗ.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого під час дорожньо- транспортної пригоди ТЗ ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу цих складових частин аварійно пошкодженого ТЗ.

Наведені судові рішення повністю спростовують позицію Відповідача, яку він виклав у відзиві по справі.

30 квітня 2020 року відповідач подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких посилаючись на вимоги законодавства, вважає, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплатив страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. З Закону).

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України № 14-176цс18 від 04 липня 2018 року, якою змінено судову практику відносно можливості постраждалого у ДТП звернутися з позовом безпосередньо до винуватця ДТП, якщо його відповідальність була застрахована.

Таким чином, обов`язок страховика відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті ДТП такої шкоди.

За таких обставин, вважає заявлений позов безпідставним, оскільки покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплатив страхові платежі, суперечитиме меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. При цьому вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю, оскільки без участі в справі страхувальника не можливо встановити, чи перевищуватиме розмір завданої позивачу шкоди ліміт відповідальності страховика та на яку суму.

Також зазначає, що позивач не надав належних і допустимих доказів щодо розміру витрат на ремонт автомобіля, відсутні докази того, що відповідач викликався експертом для огляду транспортного засобу для визначення розміру майнової шкоди, відсутні докази фактично понесених витрат на відновлювальний ремонт автомобіля.

Окрім цього, позивачем не надано належних та допустимих доказів вартості відновлювального ремонту автомобіля, посилаючись лише на сумнівний акт виконаних робіт, та не було проведено авто-товарознавчої експертизи для встановлення розміру, завданої матеріальної шкоди внаслідок ДТП, а тому у позові потрібно відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні позивач повністю підтримав позовні та просив їх задовольнити, надавши пояснення аналогічні, викладеним в заявах по суті. Зазначив, що страховик виплатив страхове відшкодування з урахування коефіцієнту фізичного зносу, тому різницю між розміром відновлювального ремонту та страховим відшкодуванням повинен сплатити відповідач.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення вимог заперечував, посилаючись на заперечення викладених в заявах по суті. Зазначив, що він застрахував цивільно-правову відповідальність, розмір збитків не перевищує ліміт відповідальності за договором страхування, тому відповідальність по відшкодування збитків повинна нести страхова компанія.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 10,13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 14 березня 2017 року сталося ДТП за участю двох автомобілів: Skoda Fabia, держ. № НОМЕР_2 , під керуванням відповідача та SUZUKI GRAND VITARA держ. № НОМЕР_1 під керуванням позивача, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження.

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 26.04.2017 року, яка набула чинності 08 квітня 2017 року у справі № 646/2218/17 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП з накладенням на нього адміністративного стягнення у розмірі 340 грн. (а.с. 6-7).

Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована у ПрАт «Страхована компанія «Альфа Страхування» на підставі договору страхування (полісу) №АЕ-9467799 від 04.07.16, відповідно до якого страхова сума визначена в розмірі 100000,00 грн., що підтверджується відповідачем та копіями документів, складених страховою компанією, які долучені до матеріалів справи.

Позивач є власником транспортного засобу SUZUKI GRAND VITARA держ. № НОМЕР_1 (а.с.8)

23 березня 2017 року, було складено Звіт №178/03/17 про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцента фізичного зносу складових частин субєктом оціночної діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 .. Згідно звіту, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцента фізичного зносу складових частин транспортного засобу SUZUKI GRAND VITARA держ. № НОМЕР_1 на дату складання звіту визначено в розмірі 42509, 52 грн. (а.с.85-93).

На підставі звіту, страховою компанією складено страховий акт №0512.609.17.01.01 від 16.05.2017 про виплату страхового відшкодування позивачу в розмірі 35424,60 грн., яке визначене згідно розрахунку до страхового акту (розмір відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ складає 65191,57 грн., вартість відновлювального ремонту з врахуванням зносу 42509,52 грн, та з урахуванням зниження 7084,92 грн (ПДВ). (а.с. 84,94).

Страхове відшкодування в розмірі 35424,60 грн. було перераховано на банківський рахунок позивача 24.05.2017 (а.с. 13,84,94).

Згідно акту виконаних робіт ТОВ «АККО МОТОРС» № КА5-002083 від 01.06.2017 до наряду замовлення № КА5-002083 від 03.05.2017, вартість складових частин та послуг з ремонту SUZUKI GRAND VITARA держ. № НОМЕР_1 склала 57422,00 грн., яка була сплачена позивачем на рахунок товариства за квитанціями від 10.04.2017, 24.04.2017, 23.052017, 01.06.2017,01.06.2017 (а.с. 9 - 11).

17 серпня 2017 року, страховою компанію зроблено розрахунок страхового відшкодування на підставі понесених позивачем витрат, відповідно до якого розмір збитку склав 36524, 52 грн., внаслідок чого 21.08.2017 позивачу було перераховано 1099,72 грн.

Остаточний розмір страхового відшкодування здійснено із розрахунку вартості відновлювального ремонту на суму 57422,00 грн. із відрахуванням суми 2850,00грн,(не відноситься до страхового випадку) (а.с.95)

Листом страхової компанії від 18.08.2017 року було повідомлено про перерахунок розміру страхового відшкодування. Зі змісту листа вбачається, що розрахунок було здійснено за формулою Сврз = Ср + Сс х (1 - ЕЗ) = 25194,00(вартість робіт) - 2850,00 (не відноситься до випадку)+32228,00 (вартість складових) * (1-0,56 коефіцієнт фізичного зносу) (а.с.12).

Згідно ст. 22 ЦК України - особа, який завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Таким чином встановлено, що позивачу з вини відповідача було завдано майнову шкоду, для відновлення свого порушеного права, останнім понесені витрати в сумі 54572,00 грн., відповідно до законодавства має право на відшкодування збитків з боку відповідальних осіб у деліктному зобов`язанні, яке виникло внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Оскільки відповідальність відповідача була застрахована, страховиком було сплачено страхове відшкодування відповідно до законодавства в сумі 36524,32 грн (вартість відновлювального ремонту з урахування фізичного зносу автомобіля)

Звертаючись до суду з позовом, позивач просить стягнути з відповідача, різницю між сплаченим страховим відшкодуванням та фактично понесеними витратами в сумі 18047,68 грн (54572,00 - 36524,32).

Відповідно до статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В силу п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою

Згідно із ст. 1194 ЦК України - особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відхиляючи доводи відповідача щодо безпідставного заявлення до нього вимог з боку позивача та що саме страхова компанія має відповідати в повному обсязі в межах страхової суми за договором страхування, суд виходить з наступного.

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам внаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП - породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди).

Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування, в якому потерпілий, так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Статтею 9 Закону визначено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Статтею 22 Закону № 1961-IV встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону № 1961- IV - у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно абзацу другому пункту 36.2 статті 36 Закону, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

На підставі вимог Закону, страховик, у якого застрахована цивільно-правова відповідальність особи, з вини якої завдано шкоди, відшкодовує завдані збитки в межах страхової суми з урахування фізичного зносу транспортного засобу.

Відповідно ст.. 36 Закону, страховиком було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування та відповідні кошти були перераховані на рахунок позивача.

В Постанові від 4 грудня 2019 року по справі №359/2309/17 Верховний Суд в оцінці обставин справи виходить з того, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

При цьому пунктом 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

За змістом наведених положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6 Методики визначено, що величина втрати товарної вартості - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, зумовлене передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів і агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів у зв`язку з ДТП і подальшим ремонтом. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є наслідком проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до реальних збитків.

Відповідно до підпункту 8.6.1 пункту 8.6 Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкоджених: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації усіх типів КТЗ.

Підпунктом 8.6.2 Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт «е»).

Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.

Системний аналіз пункту 32.7 частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6, 8.6, 8.6.1, 8.6.2 Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.

Також в постанові Верховний Суд зазначив про необхідність під час застосування наведених норм права врахуванню правовий висновок щодо їх застосування, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, (провадження № 14-176цс18)

В той же час, у своїй Постанові від 04.07.2018 р. по справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) колегія суддів Великої Палати Верховного Суду - висловила свою позицію, яка полягає в тому, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку - обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування /п.56/.

Велика Палата Верховного Суду у вищевказаній постанові дійшла висновку, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі - прямо суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Тобто, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності - страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, вина особа несе відповідальність перед потерпілим в обсязі різниці між фактичним розміром шкоди, яку поніс потерпілий та розміром страхового відшкодування, яке виплатив страховик винної особи.

Таким чином суд вважає необґрунтованими доводи відповідача щодо відсутності його відповідальності перед позивачем щодо відшкодування шкоди.

У зв`язку з вищенаведеним, суд дійшов про обґрунтованість позову в частині стягнення з відповідача суми 18047,68 грн., що є різницею між реальними збитками в сумі 54572,00 грн. (вартість відновлювального ремонту) та сумою страхового відшкодування в розмірі 36524,32 грн., (вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу), вимоги якого суд вважає доведеними документальною, та силу ст. 1194 ЦК України підлягають задоволенню

Відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України на користь позивача понесених ним та документально підтверджених судових витрат, що складаються зі сплаченого позивачем судового збору у розмірі 840,80 грн. (а.с. 1).

Керуючись ст.ст. 3-7,10-13,18,11,76-83,89,95,133,141,174,213,228,229,241-246,258,259,263-268,272,273 ЦПК України,

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальних збитків внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 18047 (вісімнадцять тисяч сорок сім) гривень 68 (шістдесят вісім) копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840 (вісім сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі через Жовтневий районний суд м. Харкова апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення- протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , який проживає адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 27.07.2020.

Суддя С.О. Рубіжний