ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2020 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи №947/26219/19

Апеляційне провадження №22-ц/813/6198/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів- Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - публічне акціонерне товариство «Одесагаз»,

представники відповідача - адвокати Єгоров Олександр Олександрович, Волохатий Володимир Петрович,

розглянув у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 06 лютого 2020 року, постановлене під головуванням судді Пучкової І.М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим в подальшому позовом до публічного акціонерного товариства «Одесагаз», правонаступником якого є АТ«Одесагаз» (далі - АТ«Одесагаз»), про захист прав споживача шляхом зобов`язання з 01 листопада 2019 року до дня встановлення лічильника природного газу у його квартирі обліковувати споживання природного газу за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Позов обґрунтовано тим, що з 01 січня 2018 року відповідач не встановив лічильник у його квартирі, відмовився безоплатно його встановлювати, тому враховуючи ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» № 3533-УІ від 16 червня 2011 року, у редакції від 01 жовтня 2015 року, за якою визначено, що суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу, для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року.

У разі не встановлення населенню у строки, зазначені у цьому Закону (до 01 січня 2018 року), лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Посилаючись на правову позицію, яка викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 07 листопада 2018 року у справі №214/2435/17: в постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №569/3759/17, від 16 січня 2019 року у справі №524/7445/16, від 05 червня 2019 року у справі №524/1008/17, від 24 червня 2019 року у справі №583/543/17, ухвалі Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №522/9998/17, позивач просив задовольнити його вимоги (а.с.1-8,23).

У відзиві представник АТ«Одесагаз» просив у позові відмовити, посилаючись на те, що:

- діяльність Оператора ГРМ регулюється Кодексом газорозподільних систем та Типовим договором розподілу природного газу, затвердженими Постановами НКРЕКП № 2494 та 2498 від 30 вересня 2015року;

- між АТ «Одесагаз» та ОСОБА_1 було укладено типовий договір розподілу природного газ, який є договором приєднання з урахуванням вимог ст.ст. 633, 634,641 та 642 ЦК України на невизначений строк;

- 21 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернуся до АТ «Одесагаз» з заявою, в якій просив встановити у його квартирі за кошти АТ «Одесагаз» індивідуальний лічильник природного газу;

- отримавши відмову від АТ «Одесагаз», ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м.Одеси з позовом, в якому просив зобов`язати АТ «Одесагаз» встановити йому індивідуальний лічильник газу за кошти АТ «Одесагаз», а до встановлення такого індивідуального лічильника розрахунки за спожитий газ здійснювати за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України;

- рішенням Приморського суду м.Одеси (справа №522/9998/17) від 19 квітня 2018 року, яке залишено без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 21 листопада 2018 року та ухвалою Верховного Суду від 20 березня 2019 року зобов`язано АТ «Одесагаз» встановити індивідуальний лічильник газу в квартирі АДРЕСА_1 за кошти АТ «Одесагаз» до 01 січня 2021року, а також до встановлення індивідуального лічильника природного газу зобов`язано проводити певні розрахунки за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України;

- із позову ОСОБА_1 взагалі не вбачається, які саме його права порушено, оскільки спір щодо встановлення індивідуального лічильника газу та порядку нарахування спожитого природного газу вирішено в судовому порядку;

- ОСОБА_1 вказує, що предметом позову є зобов`язання АТ «Одесагаз» з 01 листопада 2019 року і до дня встановлення лічильника природного газу у його квартирі обліковувати споживання природного газу за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України, однак рішенням Приморського районного суду м.Одеси (справ № 522/9998/17) від 19 квітня 2018 року вже було вирішено даний спір за цим же предметом спору, тому провадження за п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України, з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав необхідно закртити;

- позивачем не зазначено конкретної постанови Кабінету Міністрів України, якою має керуватися відповідач під час такого нарахування, що свідчить про те, що АТ «Одесагаз» має нараховувати споживання природного газу відповідно до норм, які діють в момент такого нарахування;

- постанова Кабінету Міністрів України №203 від 23 березня 2016 року на яку посилається позивач, втратила свою юридичну силу у зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України №63 від 30 січня 2019 року;

- на теперішній час норми споживання природного газу споживачами встановлено постановою Кабінету Міністрів України №143 від 27 лютого 2019 року відповідно до якої застосування норм споживання природного газу побутовими споживачами у разі відсутності лічильників газу, затверджених пунктом 1 цієї постанови, здійснюється з 09 серпня 2018 року (а.с.31-33).

Короткий зміст судового рішення

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 06 лютого 2020 року у позові відмовлено.

Судове рішення мотивовано тим, що рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 30 травня 2018 року (справа № 826/2507/18) визнано протиправною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203 "Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників", тому вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання ПАТ «Одесагаз» здійснювати нарахування споживання природного газу за нормами, встановленими постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року №203 "Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників" не підлягають задоволенню, у зв`язку з визнанням в судовому порядку цієї постанови Кабінету Міністрів України в цілому протиправною та не чинною і набранням відповідним судовим рішенням законної сили (а.с.49-51).

Доводи апеляційної скарги та відзив на скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та задовольнити його позов.

Неправильність судового рішення суду мотивував порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, апелянт, зазначив, що:

- він є споживач послуг відповідача з газопостачання, який обліковує споживання газу у його квартирі за загальнобудинковим лічильником;

- 21 лютого2017 року він звернувся із заявою до відповідача у якій просив встановити у його квартирі лічильник газу безоплатно, а до дня встановлення лічильника обліковувати споживання природного газу за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України, посилаючись у цій заяві як на підставу на Закон України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" № 3533-УІ від 16 червня 2011 року, який був чинний на день подання заяви - 21 лютого 2017 року, у редакції від 01 жовтня 2015 року, наступна редакція від 20 січня 2018 року;

- 24 жовтня 2019 року він звернувся з даним позовом до суду, посилаючись на Закон, який був чинний у редакції від 01 жовтня 2015 року, в якому просив суд зобов`язати АТ "Одесагаз" з 01 січня 2018 року до дня встановлення лічильника природного газу у його квартирі обліковувати споживання природного газу за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України;

- 22 листопада 2019 року він подав до суду заяву про зменшення розміру позовної вимоги та просив зобов`язати АТ "Одесагаз" з 01 листопада 2019 року до дня встановлення лічильника природного газу у його квартирі обліковувати споживання природного газу за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України;

- у позові він не зазначав ні якої постанови, указав лише обліковувати його споживання природного газу за нормами споживання, встановленими постановою Кабінетом Міністрів України, як це зазначено у підпункті "а" п.1 ч.1 ст. 6 Закону у редакції від 01 жовтня 2015 року - обліковувати за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України;

- ст.6 Закону у редакції від 01 жовтня 2015 року визначено, що суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується тільки для приготування їжі - до 01 січня 2018 року;

- у разі не встановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України;

- рішенням суду йому відмовлено у позові, оскільки постанова Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року №203 "Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників" визнана протиправною і не чинною на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, проте судом першої інстанції помилково ухвалено рішення щодо позовної вимоги, яка відрізняється від його позову, тому рішення є незаконним;

- у постанові Кабінету Міністрів України №63 від 30 січня 2019 року указано, що застосування норм споживання природного газу побутовими споживачами у разі відсутності лічильників газу, затверджених п.1 цієї постанови Кабінету Міністрів України № 63 від 30 січня 2019 року здійснюється з 09 серпня 2018 року;

- в його квартирі відсутній лічильник газу, тому він просив суд зобов`язати АТ "Одесагаз" з 01 листопада 2019 року до дня встановлення лічильника природного газу у його квартирі обліковувати споживання газу за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України і це зобов`язання треба виконувати за постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 30 січня 2019 року;

- якщо, у майбутньому, постанова Кабінету Міністрів України №63 від 30 січня 2019 року втратить чинність і ухвалять наступну постанову, треба застосувати відповідачу наступну постанову для продовження виконання зобов`язання і так далі (а.с.55-58).

У відзиві на позов представник АТ "Одесагаз" просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду без змін.

Зокрема зазначив, що:

- текст позову та апеляційної скарги є не структурованим та не послідовним у викладенні обставин справи, без чіткого посилання на порушенні норми законодавства, тому безпосередньо викликають труднощі смислового розуміння та трактування відмінностей вимог апеляційної скарги та її обставин. Загалом тексти апеляційної скарги та позовної заяви ОСОБА_1 випадають з контексту та конкретики;

- договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням ст.ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України за формою Типового договору розподілу природного газу і регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи;

- акцептуючи Типовий Договір ОСОБА_1 , як абонент та споживач природного газу, взяв на себе зобов`язання та є відповідальною особою, яка несе відповідальність передбачену законодавством України в повному обсязі, згідно пункту 4 глави 6 розділу X Кодексу газопостачальних систем;

- якщо об`єкт споживача розміщений в багатоквартирному будинку (гуртожитку), що обладнаний загальнобудинковим лічильником газу чи на групу будинків (гуртожитків), визначення об`єму розподіленого та спожитого природного газу за споживачем здійснюється з урахуванням Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання лічильників природного газу (будинкових або на групу будинків), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620 (зі змінами);

- ОСОБА_1 жодним чином не посилався на порушення між сторонами договірних умов Типового Договору розподілу природного газу, що підтверджує відсутність його порушеного права.

Згідно ч.13ст.7,ч.1ст.368 ЦПК України розгляд справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження.

З урахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів палати з розгляду цивільних справ зменшилась з 48 до 15 суддів), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання АТ «Одесагаз» здійснювати нарахування споживання природного газу за нормами, встановленими постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року №203 "Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників", не підлягають задоволенню, у зв`язку з визнанням рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 30 травня 2018 року(справа № 826/2507/18) цієї постанови Кабінету Міністрів України в цілому протиправною та не чинною, і набранням відповідним судовим рішенням законної сили.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_2 та є споживачем природного газу(а.с.1).

23 лютого 2017 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про встановлення безоплатно індивідуального лічильника спожитого природного газу у його квартирі за вказаною адресою.

09 березня 2017 року листом за вих.№ 907/21 позивачеві було відмовлено у встановлені індивідуального лічильника спожитого природного газу у його квартирі, оскільки обов`язок щодо забезпечення споживачів саме індивідуальними лічильниками газу не передбачений Законом України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу". Встановлення лічильника йому було запропоновано провести за власні кошти (а.с.9).

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 16 листопада 2018 року (справа №520/ 15150/17) у позові ОСОБА_1 до ПАТ «Одесагаз» про зобов`язання оснастити квартиру вузлом обліку природного газу безоплатно, нараховувати споживання природного газу за встановленими нормами відмовлено (а.с.10-12).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 травня 2019 року рішення Київського районного суду м.Одеси від 16 листопада 2018 року в частині відмови у вимогах ОСОБА_1 до ПАТ «Одесагаз» про зобов`язання безоплатно оснастити квартиру вузлом обліку природного газу та про зобов`язання нараховувати споживання газу по квартирі позивача за загальним будинковим лічильником газу, якщо обсяг такого споживання буде менше встановленої Кабінетом Міністрів України норми споживання природного газу за відсутності газового лічильника, скасовано, вказані позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без розгляду (а.с.13-15).

Постановою Одеського апеляційного суду від 28 травня 2019 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 16 листопада 2018 року в частині відмови у вимогах ОСОБА_1 до АТ «Одесагаз» про зобов`язання здійснювати нарахування споживання природного газу за нормами встановленими постановою Кабінету Міністрів України № 203 від 23 березня 2016 року скасовано, у позові ОСОБА_1 в цій частині відмовлено (а.с.16-18).

За інформацією Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою Верховного Суду від 15 липня 2019 року (справа№520/15150/17, провадження № 61-12295ск19), ОСОБА_1 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на рішення Київського районного суду м.Одеси від 16 листопада 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 28 травня 2019 року.

24 жовтня 2019 року ОСОБА_1 ,звертаючись до суду про захист прав споживача просив суд зобов`язати відповідача з 01 листопада 2019 року до дня встановлення лічильника природного газу у його квартирі обліковувати споживання природного газу за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України, враховуючи при цьому ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» № 3533-УІ від 16 червня 2011 року, у редакції від 01 жовтня 2015 року, за якою визначено, що у разі не встановлення лічильника до 01 січня 2018 року, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Так, Закон України «Про ринок природного газу» розділив функцій постачання та розподілу природного газу.

З 2015 року АТ «Одесагаз», як Оператор ГРМ, здійснює виключно діяльність з розподілу природного газу.

Зі змісту ст. 6 Закону «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» № 3533-VI вбачається обов`язок встановлення відповідними суб`єктами господарювання - газорозподільними організаціями лічильників для такої категорії споживачів природного газу, як населення у вигляді приладів обліку природного газу, що дозволяють визначати обсяги споживання газу кожним окремим споживачем.

При цьому таких споживачів не зобов`язано відшукувати джерела фінансування вказаних приладів та робіт, оскільки відповідне фінансування уже закладено у тариф на оплату спожитого газу.

Більш того ст.6 Закону № 3533-VI визначає обов`язок газорозподільної організації встановити саме квартирні прилади обліку газу в багатоквартирному будинку.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (у редакції від 1 жовтня 2015 року), суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується для приготування їжі, до 01 січня 2018 року.

20 січня 2018 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», яким внесено зміни до ст.6 зазначеного Закону та змінено кінцевий термін встановлення індивідуальних газових лічильників з 01 січня 2018 року на 01 січня 2021 року.

Як вбачається зі змісту позову, який подано позивачем 24 жовтня 2019 року, ОСОБА_1 не заявив вимоги до суду про встановлення за вищевказаною адресою місця проживання індивідуальний газовий лічильник, а просив здійснити платежі за спожитий природний газ за нормами споживання з 01 листопада 2019 року, за норми споживання природного газу побутовими споживачами встановленими Кабінетом Міністрів України при відсутності лічильників газу, тобто виходячи з діючих протягом вказаного періоду норм споживання газу для громадян для приготування їжі, в квартирах, в яких не встановлено індивідуальні газові лічильники.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-XII держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.

За змістом ст.21 цього Закону права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.

Відповідно до п.п. 3, 4, 7 ч.1ст.21 Закону № 1023-XII, крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.

Відповідно до ч.1ст.3 Закону № 3533-VI, фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету; інших джерел, не заборонених законодавством. Побутові споживачі природного газу - фізичні особи (населення) можуть самостійно забезпечити встановлення індивідуальних приладів обліку природного газу (індивідуальних лічильників) з подальшою компенсацією таких витрат за рахунок коштів, які ними сплачуються за тарифом на розподіл природного газу.

Відповідач не заперечує, що ОСОБА_1 є споживачем природного газу, а відповідач - Оператором ГРМ, виконавцем комунальної послуги, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи у забезпеченні газопостачанням, що між сторонами укладено договір.

За змістом ст.18 Закону України «Про ринок природного газу», постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу"( на теперішній час 01 січня 2021 року),

Відповідно до ч.1ст.4 Закону України «Про ринок природного газу» державне регулювання ринку природного газу здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства.

Отже, суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані у термін до 01 січня 2021 року для зазначеної групи населення забезпечити встановлення лічильників газу, як індивідуальних, так і загальнобудинкових, що забезпечить 100 % облік спожитого природного газу населенням.

При цьому, у разі не встановлення населенню у строки, зазначені у ч. 1 ст.6 Закону, лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу (до 01 січня 2021 року) на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України (положення ч. 1 ст. 6 Закону).

Відповідно до абзацу 7 пункту 3 глави 4 розділу IX Кодексу ГРС, якщо побутовий споживач, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загально будинковим), відмовляється від його встановлення за рахунок оператора ГРМ (що підтверджується актом про порушення, складеним відповідно до вимог глави 5 розділу XI цього Кодексу), фактичний об`єм спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу (алокація) по побутовому споживачу за відповідний календарний місяць визначається за граничними об`ємами споживання природного газу населенням, визначеними у додатку 10 до цього Кодексу.

Отже, для застосування такої санкції як визначення фактичного об`єму спожитого (розподіленого/поставленого) природного газу за граничними об`ємами споживання природного газу населенням має бути встановлений факт відмови споживача, який не забезпечений лічильником природного газу (індивідуальним або загальнобудинковим), від його встановлення за рахунок оператора ГРМ.

Разом з тим матеріали справи не містять даних про те, що ОСОБА_1 відмовився від встановлення йому індивідуального лічильнику природного газу і чинив перешкод представникам АТ «Одесагаз» у доступі до будинку для встановлення лічильнику природного газу, а навпаки 23 лютого 2017 року позивач звертався до відповідача із заявою у якій просив встановити йому квартирний прилад обліку споживання природнього газу, а 08 грудня 2017 року звернувся з цими вимогами до суду, яким в його позові відмовлено.

Звертаючись знов до суду позивач просив врахувати висновки, які викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №214/2435/17 від 07 листопада 2018 року щодо захисту прав споживачів.

Так, постановою Великої Палати Верховного Суду у справі №214/2435/17 від 07 листопада 2018 року звернута увага на те, що в установлених тарифах на газопостачання були передбачені видатки на встановлення індивідуальних лічильників газу. Газорозподільна організація зобов`язана надавати оплачені позивачами послуги, в тому числі, відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України №3533-УІ зобов`язана забезпечити встановлення лічильників газу для населення, що проживає у квартирах, в яких газ використовується тільки для приготування їжі, - до 1 січня 2018 року, оскільки розгляд справи по суті завершився до внесення змін щодо строку встановлення. Відмова відповідача встановити індивідуальні лічильники позивачам суперечить вимогам законодавства, а також порушує їх права як споживачів. Саме на суб`єкт господарювання - газорозподільну організацію - покладено обов`язок встановлення лічильників газу для населення, і тільки він повинен вживати заходи по залученню інших джерел фінансування цих робіт й покладання такого обов`язку на споживачів неправомірно.

Таким чином, питання щодо визнання права на забезпечення та встановлення споживачам індивідуальних газових лічильників суб`єктами господарювання, що здійснюють розподіл природного газу, було предметом розгляду Великою Палатою Верховного Суду у справі № 214/2435/17.

Більш того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 листопада 2018 року зазначила, що за положеннями постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28 грудня 2011 року № 150 «Про встановлення тарифу на транспортування природного газу та про встановлення тарифу на послуги з розподілу природного газу» (з 2011 року по 31 травня 2017 року) до структури тарифу було включено вартість витрат на встановлення лічильників газу населенню за кожні поставлені (розподілені) 1000 куб. м природного газу.

Згідно з додатком № 1 до вказаної постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в структурі тарифу затверджено витрати на встановлення лічильників газу населенню за поставлені 1000 куб. м природного газу, які становили 6,96 грн., а згідно з додатком № 1 до постанови від 27 вересня 2016 року № 1625 у структурі тарифу витрати на встановлення індивідуальних лічильників газу населенню за розподілені 1000 куб. м становлять 25,20 грн.

Крім того в постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року викладено такі правові висновки, що у разі не встановлення населенню у строки, зазначені у ч. 1 ст.6 Закону, лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу (до 01 січня 2021 року) на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України (положення ч. 1 ст. 6 Закону).

Оскільки позивач сплачував за газопостачання за встановленими тарифами, в яких були передбачені витрати на встановлення лічильника газу для приготування їжі, у тому числі безпосередньо індивідуального, то відповідач зобов`язаний надавати послуги, які оплачені позивачем, та відповідно до ч.1ст.6 Закону № 3533-VI зобов`язаний забезпечити встановлення індивідуального лічильника газу для населення, який використовується для приготування їжі, - до 01 січня 2021 року.

Як вбачається з матеріалів справи, споживач ОСОБА_1 проживає в багатоквартирному будинку, в якому встановлено загальнобудинковий вузол обліку газу. Встановлення загальнобудинкового вузлу обліку газу в процесі споживання газу не відображає фактичного споживання газу кожним споживачем багатоквартирного будинку окремо, що породжує нарахування сум за споживання газу, який насправді не використовувалось споживачем.

Отже, якщо у побутового споживача не встановлено індивідуального лічильника, то в даному випадку відбувається математичний розрахунок спожитого газу оператором газорозподільної системи між споживачами у яких є квартирні лічильники газу та у яких немає таких лічильників, а тому неможливо встановити та перевірити правильність такого розрахунку.

Для такої категорії споживачів законодавством передбачено споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, які встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203, яка втратила чинність 30 січня 2019 року, не діє з 08 лютого 2019 року, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2019 року №63 та рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 травня 2018 року (справа № 826/2507/18).

На теперішній час діє постанова від 27 лютого 2019 року № 143 Питання споживання природного газу, в якої визначені норми споживання природного газу побутовими споживачами при відсутності лічильників газу, де зазначено, що застосування норм споживання природного газу побутовими споживачами у разі відсутності лічильників газу, затверджених пунктом 1 цієї постанови, здійснюється з 09 серпня 2018 року;

- не допускається нарахування та облік заборгованості на особовому рахунку побутового споживача за природний газ, яка виникла у зв`язку з втратою чинності постановами Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015 року № 237 "Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників" та від 23 березня 2016 року № 203 "Про норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників";

- не нараховуються постачальникам природного газу для потреб побутових споживачів заборгованість за природний газ в межах норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 червня 1996 року №619, в редакції, що діяла до 01 жовтня 2014 року, а також штрафні санкції, 3 відсотки річних та інфляційні втрати, нараховані на таку заборгованість.

З огляду на викладене, позивач у якого відсутній лічильник у квартирі має право на відповідні розрахунки за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України ( ч. 1 ст. 6 Закону).

Таких правових позицій дотримується Верховний Суд в постанові від 12 грудня 2018 року у справі №569/3759/17, провадження №61-1168св17, від 16 січня 2019 року у справі № 524/7445/16, провадження № 61-17727св18, від 05 червня 2019 року у справі № 524/1008/17, провадження №61-23219св18, від 07 листопада 2019 року у справі №524/8238/16, провадження № 61-19057св18.

Таким чином доводи апеляційної скарги позивача заслуговують на увагу.

Доводи відповідача про те, що рішенням Приморського суду м.Одеси (справа №522/9998/17) від 19 квітня 2018 року вирішено спір щодо позивача, за цим же предметом спору, тому вказана справа підлягає закриттю є необгрунтованими, оскільки справа № 522/9998/17 стосується іншої особи ( ОСОБА_2 ), іншої квартири - АДРЕСА_1 , які ні якого відношення до позивача не мають, а навпаки позивач у позові посилається на цю справу, як на правову позицію Верховного Суду в ухвалі від 20 березня 2019 року(справа №522/9998/17) за аналогічними з ним вимогами.

Доводи відповідача, що позивач не зазначив у позові конкретну постанову Кабінету Міністрів України, якою має керуватися відповідач до уваги не приймаються, оскільки відповідач діє на підставі постанови щодо вказаних правовідносин на час звернення позивача, а у разі зміни законодавства відповідач не позбавлений можливості сам перерахувати норми споживання газу позивачу в разі відсутності лічильника у його квартирі і не встановлення його до 01 січня 2021 року..

На теперішній час постанова Кабінету Міністрів України №203 від 23 березня 2016 року втратила свою юридичну силу у зв`язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України №63 від 30 січня 2019 року, а діють норми споживання природного газу споживачами встановлені постановою Кабінету Міністрів України №143 від 27 лютого 2019 року відповідно до якої застосування норм споживання природного газу побутовими споживачами у разі відсутності лічильників газу, затверджених пунктом 1 цієї постанови, здійснюється з 09 серпня 2018 року.

При цьому відповідач не надав як суду першої і апеляційної інстанції доказів, що позивачу відповідно до цієї постанови з 09 серпня 2018 року нараховується споживання природного газу за нормами споживання у разі відсутності лічильника. Також не надано даних про встановлення лічильника у квартирі споживача.

Враховуючи викладене, висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на вимогах закону та не узгоджуються з матеріалами справи, у зв`язку із чим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову, зобов`язавши АТ «Одесагаз» з 01 листопада 2019 року до встановлення лічильника газу в квартирі позивача за адресою: АДРЕСА_2 обліковувати споживання природного газу за нормами споживання, встановленим Кабінетом Міністрів України.

Щодо стягнення судових витрат

Відповідно до ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Таким чином, порушені права можуть захищатись як у суді першої інстанції (при пред`явленні позову), так і на наступних стадіях цивільного процесу, а саме при апеляційному перегляді. Ці стадії судового захисту є єдиним цивільним процесом, завдання якого є справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушеного права.

Аналогічний висновок наведений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-57цс18.

Згідно ст.141 ЦПК України, суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Таким чином з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подачу позивачем позову в сумі 768,40 грн. та за подачу апеляційної скарги в сумі 1152,60 грн. ( 768,40 грн. х1,5), а всього 1921 грн.

Керуючись ст.ст.368,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 06 лютого 2020 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Одесагаз» про захист прав споживача задовольнити.

Зобов`язати акціонерне товариство «Одесагаз» (,65003,м.Одеса, вул.Одарця,1) з 01 листопада 2019 року до встановлення лічильника газу в квартирі ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 обліковувати споживання природного газу за діючими нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

Стягнути з акціонерного товариства «Одесагаз» (,65003,м.Одеса, вул.Одарця,1) на користь держави судовий збір в сумі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 липня 2020 року.

Головуючий

Судді: