Справа № 464/2776/19 Головуючий у 1 інстанції: Рудаков І.П.
Провадження № 22-ц/811/51/20 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Крайник Н.П., Шеремети Н.О.

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22 листопада 2019 року в складі судді Рудакова І.П. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості відчуженої частки у спільному майні,-

встановила:

У травні 2019 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості відчуженої частки у спільному майні.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що сторони з 2013 року перебували у шлюбі, який розірваний рішенням суду у 2016 році.

За час шлюбних відносин у 2013 році сторони придбали спірний автомобіль марки «Mitsubishi», 2015 року за ціною 479000,00 грн, який у подальшому був визнаний судовим рішення спільною сумісної власністю подружжя.

Після розірвання шлюбу автомобіль перебував у постійному користування відповідача. У 2018 році відповідач, без згоди позивачки, продав автомобіль, а відтак в останньої виникло право на компенсацію вартості 1/2 частки у спільному майні.

З покликанням на ст.ст. 65, 68 СК України, 355, 369 ЦК України просила стягнути з відповідача в її користь компенсацію у рахунок вартості 1/2 частини у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки «Mitsubishi», 2015 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , тип загальний легковий універсал-В, у розмірі 155675,00 грн, вирішити питання судових витрат.

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 22 листопада 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості відчуженої частки у спільному майні - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію у рахунок 1/2 частини у праві спільної сумісної власності на автомобіль марки «Mitsubishi», 2015 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , тип загальний легковий універсал-В, у розмірі 155675,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1556,75 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати понесені на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн, а в решті вимог відмовлено.

Рішення оскаржив відповідач ОСОБА_1 , вважає оскаржуване рішення незаконним, необгрунтованим, ухваленим без повного і всебічного з`ясування всіх обставин справи, із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Звертає увагу, що під час розгляду справи суд не взяв до уваги рішення Сихівського районного суду м. Львова у справі № 464/7011/16-ц від 28.02.2017 року, яким визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки «Mitsubishi», 2015 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , а також постанову Верховного Суду від 27.02.2019 року у вказаній справ, якою відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації.

Покликається на те, що спірний автомобіль придбаний за особисті кошти апелянта у сумі 304660,76 грн., а решта коштів у сумі 174339,24 грн. отримані апелянтом за згодою відповідача у кредит на підставі кредитного договору від 16.09.2015 року.

14.02.2018 року ОСОБА_1 продав цей автомобіль ОСОБА_5 .

Просить рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22 листопада 2019 року скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, провести розподіл судових витрат.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення компенсації вартості частки у спільному майні подружжя, сумарний розмір якої не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач на власний розсуд після розірвання шлюбу між сторонами розпорядився об`єктом спільної сумісної власності ще у 2018 році, не дочекавшись остаточного судового рішення касаційної інстанції у спорі про поділ майна подружжя, будь-яких доказів взаємної домовленості із позивачем про розрядження спільним майном шляхом його реалізації суду не подав, відтак суд стягнув з відповідача половину вартості автомобіля в сумі 155675,00 грн.

Проводячи розподіл судових витрат, суд першої інстанції врахував, що відповідно до рахунку на оплату № 7.1/03/19-ФО.01 від 05.11.2019 позивачу необхідно здійснити оплату витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8330,00 грн., проте відповідно до виписки з особового рахунку від 01.11.2019 ОСОБА_2 здійснено оплату за отриману правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн, відтак стягнув з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн, а в решті стягнення суми таких витрат відмовив за відсутністю доказів їх понесення.

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Сторони у справі позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 травня 2013 року, який розірвано рішенням Сихівського районного суду міста Львова від 06 липня 2016 року.

15 вересня 2015 року за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на автомобіль марки MITSUBISHI (модель ASX), 2015 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , тип загальний легковий універсал-В, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Вказаний автомобіль придбаний за ціною 479000,00 грн, оплату здійснено шляхом сплати 14 вересня 2015 року на підставі рахунку-фактури № 1509-14001/1, у якому платником вказано ОСОБА_1 , грошових коштів у сумі 311 350,00 грн та шляхом сплати грошових коштів у сумі 174339,24 грн, що отримані ОСОБА_1 за нотаріально посвідченою згодою ОСОБА_2 , у кредит на підставі кредитного договору № 608/2015 від 16 вересня 2015 року.

Зобов`язання за вказаним кредитним договором було забезпечено договором застави вищевказаного автомобіля від 17 вересня 2015 року, нотаріальну згоду на укладення якого, було надано ОСОБА_2 , та договором поруки від 16 вересня 2015 року, відповідно до умов якого поручителем за зобов`язаннями ОСОБА_1 є ОСОБА_2 .

Згідно заяви ОСОБА_2 від 17 вересня 2015 року, яка посвідчена нотаріально, нею надано відповідачу згоду на підписання кредитного договору та договору застави спірного автомобіля, так як вказане рухоме майно було набуто ОСОБА_1 за час шлюбу за кошти, які були спільною сумісною власністю подружжя. Відповідач жодних застережень щодо змісту вказаної заяви ОСОБА_2 не висловлював та використав вказану заяву для отримання кредиту і укладення договору застави рухомого майна спірного автомобіля.

Вказані обставини встановлено судовими рішеннями, Сихівського районного суду м. Львова від 28.02.2017 та постановою Верховного Суду від 27.02.2019 при вирішенні спору між сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про поділ майна подружжя у справі № 464/7011/16-ц, відтак суд першої інстанції правильно вважав, що згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України такі обставини не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи (а.с. 29-45).

Також, у постанові Верховного Суду від 27.02.2019 року суд прийшов висновку, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки на його придбання були використані спільні кошти, у тому числі кредитні кошти, на отримання яких ОСОБА_2 надавала відповідачу свою письмову згоду, та надавала згоду для передачі спірного майна у заставу, як майна, що було придбано за кошти, що були спільною сумісною власністю подружжя, яку було оформлено нотаріально.

У статті 41 Конституції України закріплено одне із основоположних прав людини і громадянина непорушність права власності, відповідно до якого кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Статею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтями 316, 317, 319, 321, 328 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майно, які ним здійснюються на власний розсуд. Право власності є непорушним та ніхто не може ьути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За загальним правом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності має свої особливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності. За вимогами ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майно, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Разом з тим, судом встановлено, що 14.02.2018 року автомобіль марки MITSUBISHI ASX, 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 перереєстрований у територіальному сервісному центрі 4641 Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області на підставі договору купівлі-продажу 4641/2018/825465, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 (а.с. 58).

Згідно із частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Законодавством України не передбачена державна реєстрація договору купівлі-продажу транспортного засобу, а також цей договір не потребує нотаріального засвідчення.

Таким чином, для укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу згода другого з подружжя має бути письмова, без нотаріального посвідчення.

Згідно із правовим висновком Верховного Суду, викладеному у постанові від 03.05.2018, у справі № 755/20923/14ц, при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів, витребування цього майна у третіх осіб з підстав його відчуження без письмової згоди одного з подружжя, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна. Отже, за відсутності згоди позивача на відчуження спірного автомобіля він має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Таким чином, в ході судового розгляду встановлено, що відповідач відчужив майно, право власності на котре набуто в шлюбі, без згоди позивачки, при цьому доказів передачі їй 1/2 частини отриманих від продажу транспортного засобу коштів, суду не надав.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь позивачки ОСОБА_2 компенсацію вартості 1/2 частки автомобіля марки MITSUBISHI (модель ASX), 2015 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , тип загальний легковий універсал-В, реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Разом з тим, колегія суддів враховує роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, наведене у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», за якими вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, необхідно визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Обгрунтовуючи позовні вимоги при визначенні розміру компенсації, яка підлягає сплаті відповідачем на користь позивачки, остання звертає увагу, що на придбання вказаного автомобіля сторонами витрачено 479000,00 грн., в тому числі 311350,00 грн. кошти, які були спільним майном подружжя та оплачені згідно із рахунком-фактурою № 1509-14001/1 від 14.09.2015 року, а також кошти у сумі 167650,00 грн., які отримані в кредит, який в подальшому погасив ОСОБА_1 .. Таким чином, позивач визначила вартість 1/2 частки у спільному майні 155675,00 грн., як половина від різниці 479000,00 грн. та 167650,00 грн.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції в частині визначеного розміру компенсації 1/2 частини вартості автомобіля в сумі 155675,00 грн., що відповідає половині коштів від суми 311350,00 грн., які витрачено сторонами як спільне майно подружжя на придбання автомобіля марки MITSUBISHI (модель ASX), 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Що стосується доводів апелянта про те, що постановою Верховного Суду від 27.02.2019 року у справі № 464/7011/16-ц відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості автомобіля, колегія суддів звертає увагу, у вказаній справі ОСОБА_2 просила суд провести поділ спільного майна подружжя на підставі статті 364 ЦК України, тобто шляхом припинення її права власності на спірне майно та присудження їй грошової компенсації за належну їй частку у спільному майні подружжя.

Проте, як зазначено вище, підставою заявленої вимоги по даній справі про виплату компенсації вартості частки у спільному майні, позивач зазначила відчуження майна не в інтересах сім`ї, право власності на котре набуто в шлюбі, без її згоди.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не є такими, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, в зв`язку з чим, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, відтак відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат за наслідками розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, 372, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 22 листопада 2019 року -залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 28 липня 2020 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Н.П. Крайник

Н.О. Шеремета