Справа № 743/522/20
Провадження № 2/743/234/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2020 року смт. Ріпки

Ріпкинський районний суд Чернігівської області

у складі: головуючого - судді Жовток Є.А.

при секретарі Марченко А.В.,

розглянувши в смт.Ріпки в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В :

АТ КБ ПриватБанк звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , зазначивши, що 25.11.2010 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ ПриватБанк, укладено договір, за умовами якого відповідачу надано кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку.

У зв`язку з тим, що позичальник не виконує взятих на себе зобов`язань, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за простроченим тілом кредита, у розмірі 8049 грн. 22 коп.; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 ЦК України, у розмірі 3097 грн. 25 коп.; пеню у розмірі 2432 грн. 01 коп.; штрафи в загальному розмірі 1178 грн. 92 коп., а також понесені по справі судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, додавши до позовної заяви клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце судового розгляду, від неї не надходило клопотань про відкладення розгляду справи.

Відзив від відповідача до суду не надходив.

Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

У відповідності до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що 25.11.2010 року ОСОБА_2 підписала анкету-заяву №б/н про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, відповідно до якої виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну карту.

У заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що відповідач фактично отримала та використовувала грошові кошти від позивача та в добровільному порядку не повернула їх в повному обсязі.

Частиною 2 статті 530 ЦК України, передбачено, що якщо строк виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.

З розрахунку наданого позивачем, вбачається, що станом на 17.03.2020 року, заборгованість відповідача за простроченим тілом кредита, у розмірі 8049 грн. 22 коп.; заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 ЦК України, у розмірі 3097 грн. 25 коп.; заборгованість за пенею у розмірі 2432 грн. 01 коп.; штрафи в загальному розмірі 1178 грн. 92 коп..

У зв`язку із тим, що відповідач отримав кредитні кошти і у нього виникло зобов`язання повернути їх, у розмірах та у строки, зазначеними в кредитному договорі, та сплачувати відсотки за користування кредитом, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за простроченим тілом кредита у сумі 8049 грн. 22 коп.

Разом з цим, у заяві позичальника від 25.11.2010 року процентна ставка не зазначена, а також відсутня умова про відповідальність боржника у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання.

До позовної заяви додано роздруківку витягу з Умов та правил надання банківських послуг. Однак матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов відповідач розумів, ознайомився і погодився з ним, укладаючи кредитний договір.

Відсутні також і докази того, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цьому документі розмірах і способу нарахування, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

У зв`язку з викладеним, Умови та правила надання банківських послуг, на які посилається позивач, не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору, а тому нарахування процентів, неустойки та штрафів у даному випадку є безпідставним.

Згідно ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 року за результатами розгляду справи № 342/180/17-ц , які відповідно до ст. 263 ЦПК України враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Крім того, суд враховує, що договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг.

Згідно з п.22 ч.1 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09.04.1985 року №39/248 зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні від 11.07.2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

За змістом Постанови Великої Палати ВС по справі № 342/180/17-ц, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача щодо умов кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині стягнення нарахованих відсотків, пені, а також штрафів не підлягають задоволенню.

У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ч.2 ст.247, ст.ст. 10, 76, 141, 263-265, 277-279 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), зареєстрованої в АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк (01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, рах. № UA9003111 МФО 305299) заборгованість за кредитним договором у розмірі 8049 (вісім тисяч сорок дев`ять) грн. 22 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), зареєстрованої в АДРЕСА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк (01001, м.Київ, вул.Грушевського, 1Д, рах. № UA9003111 МФО 305299) 1146 (одна тисяча сто сорок шість) грн. 51 коп., в якості відшкодування судового збору.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Апеляція на рішення може бути подана до Чернігівського апеляційного суду, через Ріпкинський районний суд, протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Є.А. Жовток