Борівський районний суд Харківської області
справа: № 614/476/20
провадження: 2/614/115/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н ЕМ У К Р А Ї Н И

03.08.2020 смт. Борова Борівського району Харківської області

справа № 614/476/20

Борівський районний суд Харківської області в складі судді Гуляєвої Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 , 3 особа: Піско-Радьківська сільська рада Борівського району Харківської області

про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням

за участю учасників справи:

позивача: не з`явився

відповідача: не з`явилася

3-ої особи: не з?явилася

У С Т А Н О В И В :

1. Короткий зміст позовних вимог

12.06.2020 позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, укладеного 26 червня 2015 р. між ним (покупцем) та ОСОБА_3 (продавцем), посвідченого приватним нотаріусом Борівського районного нотаріального округу Харківської обл. Бондаренко О.І. та зареєстрованого в реєстрі за №2171, він став власником житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

При складанні договору купівлі-продажу житлового будинку відповідач попросила позивача, щоб він дав дозвіл залишитися їй зареєстрованою у тепер його житлового будинку деякий час.

В розмові відповідач пояснила, що має намір поїхати за кордон на роботу, тому не хоче, щоб у паспорті значилося, що вона не має постійного місця проживання. Пообіцяла, що при першій нагоді, як влаштується, приїде і випишеться з житлового будинку. Через декілька днів після продажу будинку відповідач поїхала влаштовуватися на роботу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Горлівка померла дружина позивача ОСОБА_4 .

Після смерті дружини позивач став проживати в с.Піски-Радьківські у своєму житловому будинку. 15 травня 2017 р. він став на облік у Борівському управлінні соціального захисту населення як внутрішньо переміщена особа.

Позивач має намір продати вказане домоволодіння та поїхати до свої рідних або скласти заповіт та залишити будинок своїм дітям. Але в житловому будинку значиться зареєстрованою ОСОБА_3 Зв?язку з нею у позивача немає, він не знає де вона проживає. Зі слів її знайомих йому відомо, що вона проживає у Росії, але ні адреси місця проживання, ні номеру телефону ніхто не знає.

2. Позиції учасників справи

Ухвалою судді від 22.06.2020 у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Станом на 03.08.2020 відзив на позовну заяву до Борівського районного суду Харківської області не надійшов.

Згідно ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Позивач подав заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляді справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання повторно не з?явилася з невідомих суду причин, про дату, час і місце судового засідання повідомлена у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової повістки за місцем її реєстрації.

3 особа: Піско-Радьківська с/рада надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позовних вимог позивача не заперечує.

Таким чином, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, ч.2 ст. 247 ЦПК України.

3. Встановлені в судовому засіданні обставини

Згідно копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 26 червня 2015 р., ОСОБА_3 (продавець) передала у власність, а ОСОБА_5 (покупець) прийняв у власність за відповідну плату житловий будинок з прибудовами в АДРЕСА_1 (а.с.6).

Власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_5 ; що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.7).

Згідно копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок, власником будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 (а.с.8-10).

Продавець ( ОСОБА_3 ) передала у власність, а покупець ( ОСОБА_5 ) прийняв у власність за відповідну плату земельну ділянку загальною площею 0.1603 га, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану в АДРЕСА_1 на території Піско АДРЕСА_1 ., що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 26 червня 2015 р. (а.с.11).

ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 0,1603 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.12).

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали шлюб 20.08.1977 р., що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.13).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.14).

ОСОБА_5 стоїть на обліку як внутрішньо переміщена особа, що підтверджується копією довідки від 15 травня 2017 р. № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.15).

ОСОБА_3 значиться постійно зареєстрованою в АДРЕСА_1 ; зареєстрованою значиться одна, інших членів сім?ї не зареєстровано; що підтверджується довідкою виконавчого комітету Піско-Радьківської с/ради (а.с.16).

Домоволодіння по АДРЕСА_1 належить гр. ОСОБА_5 , станом на 23 травня 2019 р., 11 серпня 2019 р., 17 січня 2020 р., 28 квітня 2020 р. в цьому домоволодінні зареєстрованою значиться гр. ОСОБА_3 , яка зі слів власника домоволодіння ОСОБА_7 не проживає в цьому домоволодінні з червня 2015 р.; фактично проживає в цьому домоволодінні тільки власник - ОСОБА_5 ; що підтверджується Актом обстеження домоволодіння по АДРЕСА_1 . від 23 травня 2019 р., від 11 серпня 2019 р., від 17 січня 2020 р., від 28 квітня 2020 р. (а.с.18-21).

4. Релевантні джерела права й акти їх застосування

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення містяться у 15 та 16 статтях ЦК України, за якими кожна особа має право на захист свого цивільного права уразі його порушення, невизнання або оспорювання та має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За вимогами ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до положень статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Власник майна, згідно зі ст. 391 ЦК України, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Судом встановлено, що правовідносини, які склалися між сторонами спору, випливають із житлових правовідносин та мають регулюватися положеннями ст.ст. 383, 391, 405 ЦК України, на положення яких в обгрутування правових підстав своєї вимоги посилається позивач.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членівїх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім?ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім?ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім?ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-709цс16.

Відповідно до ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. №1382-ІV: «Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням…».

Згідно ст.11 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»: «Орган реєстрації здійснює реєстрацію та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці».

Відповідно до п.3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Статтею 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до закону №175/97-ЕР від 17 липня 1997 р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

5. Мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідач, будучи зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , не проживає там з 2015 р. При цьому, порушуючи права позивача як власника.

Згідно Актів обстеження від 23 травня 2019 р., від 11 серпня 2019 р., від 17 січня 2020 р., від 28 квітня 2020 р., ОСОБА_3 за місцем реєстрації не проживає, зі слів ОСОБА_5 , з червня 2015 р.

Так, пред`явлення позову про позбавлення ОСОБА_3 права користування жилим приміщенням є належним способом захисту цивільних прав, що в подальшому є підставою для її зняття з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами.

6. Висновки суду за результатами розгляду справи

Оцінючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність обставин позову та про задоволення вимоги позивача про визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням по АДРЕСА_2 .

З дотриманням передбаченого законодавством порядку дослідження доказів, ухвалення судових рішень, судом було повно та всебічно з`ясовано всі обставини справи, на підставі яких, суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 80, 81, 89, 191, 211, ч. 2 ст. 247, 259, 264, 265, 268, 273, 280-282, п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України, на підставі ст.ст.15,16,383,391,405 ЦК України,ст.ст.150,156 ЖК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3 особа: Піско-Радьківська сільська рада Борівського району Харківської області про визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку с.Борова Борівського району Харківської області такою, що втратила право користування житловою площею в жилому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_5 на праві приватної власності.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Заочне рішення може бути переглянуте Борівським районним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Харківського апеляційного суду через Борівський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги через Борівський районний суд Харківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Гуляєва Г. М.