Справа № 346/1313/20
Провадження № 2/346/1028/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі головуючого судді Калинюка О.П.

з участю: секретаря Бойко В.С.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Байдащука Г.В.

представника відповідача ОСОБА_2 Б. ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про повернення безпідставно набутого майна,-

в с т а н о в и в:

свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у січні 2017 року між ним та відповідачем укладено усну угоду щодо виготовлення меблів, а саме двох дерев`яних ліжок. Так, сторони домовилися про те, що відповідач до 15.04.2017 року виготовить на замовлення позивача вказані ліжка з матеріалів (пиломатеріали, металеві кріплення, шурупи, гвинти та ін.), які надасть позивач. Сторонами визначено вартість столярних та монтажних робіт за виключенням фарбування у загальному розмірі 2 400 грн. за обидва ліжка.

Позивач свої зобов`язання виконав та надав відповідачу сухі дерев`яні дошки породи ясеня об`ємом 0,5 м. куб., сухі дерев`яні дошки хвойної породи об`ємом 0,5 м. куб., а також металеві кріплення, кутники, шурупи, гвинти на загальну суму 250 грн. та аванс у сумі 1080 грн.

Однак, відповідач на порушення досягнутої домовленості свої зобов`язання не виконав та не виготовив у встановлений термін ліжка, мотивуючи це тим, що позивач повинен оплатити по 2 500 грн. за кожне з ліжок, а не за обидва. Крім того, відповідач відмовився показати позивачу виготовлені ліжка.

В добровільному порядку вирішити вказаний спір їм не вдалося і тому у липні 2017 року позивач звернувся із заявою в поліцію, однак, у зв`язку з відсутністю в діях відповідача ознак кримінального правопорушення позивачу рекомендовано звертатися до суду в цивільно-правовому порядку.

Бажаючи врегулювати спір в досудовому порядку, 07.02.2020 року позивач направив на адресу відповідача лист-претензію, в якому просив добровільно повернути йому надані матеріали та завдаток або відшкодувати вартість матеріалів, повернувши кошти у сумі 6 750 грн. Проте, дана претензія залишена відповідачем без задоволення.

Тому позивач вважає, що відповідач незаконно заволодів належним йому майном, у зв`язку з чим просить зобов`язати останнього повернути вказані майно та грошові кошти, а також стягнути судові витрати в розмірі 840,80 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги з вказаних підстав підтримали. Вони також пояснили, що їм відомо про те, що з вказаних матеріалів із запізненням виготовлені ліжка, однак, незважаючи на це, сторона позивача наполягає відповідно до положень ст.1213 ЦК України на поверненні вказаних матеріалів або відшкоджуванні їх вартості.

Відповідач в судове засідання не з`явився, його представник за довіреністю в судовому засіданні щодо позову заперечив та підтримав поданий відзив на позовну заяву, в якому вказав, що дійсно між сторонами в усній формі укладено договір підряду на виготовлення двох дерев`яних ліжок, досягнуто згоди щодо їх вартості та строку виготовлення (до 15.04.2017 року). Однак, позивачем не наведено доказів того, що відповідач не виконав цю роботу у визначений строк. Крім того, представник відповідача зазначив, що у 2017 році позивач уже звертався до відповідача із позовом про стягнення матеріальної та моральної шкоди, з приводу виконання вказаних робіт, але в задоволенні позовних вимог йому відмовлено. Апеляційною інстанцією у цій справі прийнято нове рішення, яким також відмовлено в задоволенні позову. У відкритті провадження в касаційній інстанції також відмовлено. Отже, позивач безпідставно ставить вимоги про повернення майна, зважаючи на те, що з останнього зроблено ліжка, тобто спірного майна вже фізично не існує. Тому сторона відповідача просить в позові відмовити.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін суд приходить до наступних висновків.

Вiдповiдно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11, ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України цивiльнi права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов`язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов`язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Системний аналіз положень наведених положень дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч . 2 ст. 11 ЦК України.

Судом встановлено, так як не заперечується жодною зі сторін, що у січні 2017 року між ними в усній формі укладено договір підряду, згідно із яким вони досягли домовленості щодо порядку та умов виконання на замовлення ліжок, а також щодо оплати наданих послуг.

Вказані у позові матеріали для виготовлення замовлення позивач добровільно, на підставі зазначеної усної домовленості передав відповідачу, який виконував визначені сторонами роботи. Таким чином, судом не встановлено факту недобросовісного набуття відповідачем вказаного майна та грошових коштів (авансу) в сумі 1080 грн., адже сам позивач стверджує, що передав їх відповідачу з метою виконання зазначеного договору підряду.

Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 21 січня 2019 року у справі № 524/4690/16-ц (провадження № 61-26277св18) ст. 1212 ЦК України застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 17.06.2014 року (справа № 13/096-12Ю), від 24.09.2014 року (справа № 6-122цс14) та від 24.09.2015 року (справа № 6-122 цс14).

Отже, оскільки відносини, які склалися між сторонами, є договірними, то до них не може бути застосовано положення ст. 1212 ЦК України, у зв`язку із чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст. 11, 76, 202, 205, 509, 1212 Цивільного кодексу України та, керуючись ст.ст. 263 - 265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

в задоволенні позову ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Коломийським РВ УМВС України в Івано-Франківській області 12.03.1998 року, жителя АДРЕСА_1 , до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , жителя АДРЕСА_2 , про повернення безпідставно набутого майна, а саме: сухих дощок об`ємом 0,5 м.куб. вартістю 5 500 грн.; сухих дощок (хвойних) обрізних об`ємом 0,5 м.куб. вартістю 1 800 грн.; кутників, гвинтів, саморізів на загальну суму 250 грн.; грошових коштів, наданих як аванс в сумі 1080 грн., (всього на загальну суму 8 630 грн.), відмовити у зв`язку із безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана особами, які беруть участь у справі, до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки щодо подання заяви про перегляд заочного рішення, апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення складено 17.07.2020 року.

Суддя Калинюк О. П.