_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-з/947/856/20
УХВАЛА

05.08.2020 року

Київський районний суд м. Одеси,

головуючий суддя Маломуж А.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позовуу цивільній справ за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

16.07.2020 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Київського районного суду м. Одеси Маломуж А.І.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 05.08.2020 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у підготовче судове засідання.

Разом з позовною заявою представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно, що належить відповідачу та встановити відповідачці тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон.

У відповідності до ч. 1 ст. 153 ЦПК України в судове засідання сторони не викликались.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, приходжу до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Ознайомившись з заявою про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що вимога про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано доказів в обґрунтування співмірності виду забезпечення позову із заявленими позовними вимогами. Крім того, як вбачається з заяви позивач просить накласти арешт на все майно, однак будь-які дані про наявне майно у відповідача відсутні.

Враховуючи те, що позивачем в клопотанні про забезпечення позову належно не обґрунтовано необхідності забезпечення позову саме у спосіб накладення арешту на все майно відповідача, а тому, суд вважає за необхідне в задоволенні клопотання про забезпечення позову в частині накладення арешту відмовити.

Щодо вимог про тимчасове обмеження відповідачки у праві виїзду за кордон.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення.

Відповідно до вказаної правової норми громадянину України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон.

Такі обмеження права громадян України на виїзд за кордон у конкретно визначених законом випадках мають тимчасовий характер і зумовлені необхідністю забезпечення захисту прав і законних інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених у порядку, передбаченому ч.2 п.19 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Звертаючись до суду з клопотанням про забезпечення позову в частині про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, позивач вказував на те, що відповідач навмисне ухиляється від виконання зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Зокрема, задоволення такого клопотання можливе лише за умови доведення факту ухилення відповідача ОСОБА_2 від виконання зобов`язання.

Сам по собі факт не виконання ним свого обов`язку по погашенню боргу не може свідчити про ухилення останнього від виконання своїх зобов`язань, будь яких інших доказів до клопотання не надано.

Згідно ч. 6 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 149-153, 247, 441 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позовуу цивільній справ за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Київський районний суд м. Одеси протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 05.08.2020 року.

Суддя Маломуж А. І.