РІШЕННЯ

Іменем України

14 липня 2020 року с.м.т.Шевченкове

Шевченківський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді - Тордія Е.Н. секретар судових засідань - Сергієнко В.С.

номер справи: №637/406/20 (2/637/147/20)

Ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:

представник позивача - Савіхіна А.М.

участь у справі приймала: відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, в судовому засіданні в приміщені Шевченківського районного суду Харківської області позов акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та відповідача.

06 травня 2020 року позивач, акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі по тексту АТ КБ «ПриватБанк»), звернулось до Шевченківського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

В обгрунтування позовних вимог зазначило, що відповідно до кредитного договору б/н від 15 жовтня 2007 року ОСОБА_2 надано кредит у розмірі 16000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. Станом на дату смерті заборгованість Позичальника перед Банком становить 6550.59 грн.

17 січня 2019 року позивач направив претензію кредитора до Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області.

08 квітня 2019 року позивач отримав відповідь від Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області, в якій зазначено, що заведена спадкова справа 04 жовтня 2017 року за №138/2017.

В термін передбачений ст.1270 Цивільного кодексу України з заявами про прийняття спадщини або відмовою від спадщини в нотаріальну контору спадкоємці не звертались, але можуть бути спадкоємці, які спадщину прийняли фактично, том що відповідно до вимоги ст.1268 Цивільного кодексу України постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

ОСОБА_2 , померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований разом з відповідачем, яка прийняла спадщину фактично, до складу якої входить кредитні зобов`язання померлого ОСОБА_2 (позичальника), оскільки АТ КБ «Приватбанк» вважає спадкоємицею в порядку ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України, та просить стягнути з неї заборгованість за кредитним договором, який було укладено з ОСОБА_2 , в розмірі 6550.59 грн. та судові витрати в сумі 2102.00 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явилась. В матеріалах справи наявне клопотання від неї про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти постановлення заочного рішення не заперечує.

В судовому засіданні відповідач проти задоволення позовних вимог позивача заперечувала та зазначила, що з ОСОБА_2 вона дійсно перебувала в шлюбі, який не розірваний але більше 12 років вони разом не мешкають.

Будь - якої спадщини він нього вона не отруювала ,так як останній нічим не володів. Щодо його заборгованості зазначила ,що тривалий час він спів проживав з працівником «ПриватБанку» , яка він його імені отримувала кредити, їй про це ніхто не запитував , згоди на отримання кредиту вона не надавала, тому вважає ,що вона не є спадкоємицею , і не має відповідати за борги померлого чоловіка. Прохала в задоволені позовних вимог відмовити

Відповідно до ч.1 ст.274 Цивільно-процесуального кодексу України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою судді 14 травня 2020 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії по справі.

14 травня 2020 року після отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача по справі постановлена ухвала про відкриття провадження та розгляд справи за правилами спрощеного провадження з викликом сторін на 28 травня 2020 року.

Представник позивача в судове засідання не з`явилася надавши до суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності за правилами спрощеного позовного провадження та просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, шляхом винесення заочного рішення.

Окрім того по справі зроблено запит до нотаріальної контори з метою отримання інформації про заведення спадкових справ та отримання свідоцтв про право на спадщину.

Відповідач в судовому засіданні заявила клопотання про виклик свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 щодо з`ясування обставин та підтвердження факту перебування у шлюбних стосунках та факту проживання спадкоємця на час відкриття спадщини з відповідачем.

Суд, вислухавши позицію відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, надані докази, дійшов наступного.

Фактичні обставини встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до ч.1 ст.13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що 15 жовтня 2007 року ОСОБА_2 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (далі - анкета- заява), згідно якої виявив бажання отримати кредитний ліміт за платіжною карткою «Універсальна» у сумі 500.00 грн. (а.с. 13).

На підтвердження своїх вимог до матеріалів справи позивач надав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку (далі-Витяг з Умов), які не підписані Позичальником (а.с. 14-31). Крім того, на підтвердження своїх вимог позивач надав суду розрахунок, згідно з яким вбачається, що станом на дату смерті, тобто 17 квітня 2017 року у ОСОБА_2 перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 6550.59 грн. (а.с. 9-12).

Згідно свідоцтва про смерть (серія НОМЕР_1 виданого Шевченківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 20 квітня 2017 року) вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 помер. (а.с. 34).

На звернення АТ КБ «ПриватБанк» за № SAMDNS008 від 17 січня 2019 року Шевченківською державною нотаріальною конторою 20 лютого 2019 року повідомлено, про прийняття претензії до спадкоємців боржника ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Також зазначено, що на час звернення свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Та повідомлено, що відповідно до вимог ст.1268 Цивільного кодексу України можуть бути спадкоємці, які спадщину прийняли фактично.

13 липня 2020 року до суду надійшла відповідь Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області №360/01-16, згідно до якої після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , було заведено спадкову справу №138/2017, та в термін передбачений ст.1270 Цивільного кодексу України (шесть місяців) надійшла заява претензія з вимогами до спадкоємців від ПАТ КБ «ПриватБанк», але можуть бути спадкоємці, які спадщину прийняли фактично відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України. Заповіти відсутні та свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

17 вересня 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» направляло лист - претензію на адресу: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 щодо повернення заборгованості після смерті боржника.

В судовому засіданні допитані свідки: ОСОБА_3 яка пояснили, що родину ОСОБА_1 знає тривалий час , як сусідка ,зазначила що ОСОБА_2 тривалий час не мешкав за місцем реєстрації, бачила його сам перед його смертю. Свідок ОСОБА_4 пояснила ,що добре знайома ОСОБА_1. Чоловік ОСОБА_5 більше 10 років з нею не проживав, жив з іншими жінками , у тому числі з працівником ПриватБанку , яка від його імені брала кредити, коли він захворів повернуся до дружина , це було перед самою смертю. Спадщини він нього ніякої не залишилось.

Суд , вислухавши відповідача, свідків, дослідивши надані представником позивача докази дійшов наступного.

Мотивувальна частина та застосовані судом правові норми.

Відповідно до частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 Цивільного кодексу України).

Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з частинами першою, другою статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Оскільки зі смертю боржника зобов`язання щодо повернення позики входять до складу спадщини, то застосуванню підлягають норми статті 1282 Цивільного кодексу України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора.

Саме на підставі норм статей 1281, 1282 Цивільного кодексу України позивач заявив вимоги до спадкоємця.

Згідно зі статтею 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Разом з тим положення зазначеної правової норми застосовуються у випадку дотримання кредитором статті 1281 Цивільного кодексу України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є пересічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Статтею 1281 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги.

Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Отже, встановлені статтею 1281 Цивільного кодексу України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право.

Сплив визначених статтею 1281 Цивільного кодексу України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за зобов`язанням, а також припинення такого зобов`язання.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2018 року у справі № 14-53цс18.

Суд також враховує положення пункту 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», в якому зазначено, що з урахуванням приписів статті 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Згідно з відповіддю Шевченківської державної нотаріальної контори Харківської області від 13 липня 2020 року спадкова справа стосовно померлого ОСОБА_2 заведена Шевченківською державною нотаріальною конторою Харківської області №138/2017 на підставі заяви-претензії з вимогами до спадкодавців від ПАТ КБ «ПрватБанк» надісланої 17 січня 2019 року, других спадкоємців не має, свідоцтва про право на спадщину не видавались, заяв про прийняття спадщини ніхто не подавав.

Частиною 1 статті 81 Цивільно-процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що відповідач прийняла спадщину в передбачений ст. 1270 Цивільного кодексу України строк, тому на неї неможливо покласти обов`язок з відшкодування заборгованості, який виник у спадкодавця ОСОБА_2 .

Отже, доводи позивача про те, що відповідач є спадкоємцем позичальника ґрунтуються лише на констатації факту наявності у паспортах громадянина України відповідачів відомостей про реєстрацію їх місця проживання за тією ж адресою, за якою до смерті проживав позичальник. Однак, позивачем не подано жодних доказів, про те, що відповідач успадкувала будь-яке майно позичальника і про вартість такого майна, як того вимагає положення статі 1282 Цивільного Кодексу України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача).

Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін.

Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Таким чином, диспозитивність цивільного судочинства унеможливлює витребування доказів за ініціативою суду, а позивач своїми правами щодо предмета спору, в тому числі щодо витребування доказів в суді не скористався, просив проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження, тобто за наданими письмовими доказами.

Одже,при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати коло спадкоємців, які прийняли спадщину.

Позивач стверджує, що спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є лише відповідач ОСОБА_1 , що підтверджується копіями паспортів померлого та відповідача, де адресою реєстрації в обох випадках зазначено: АДРЕСА_1 .

Однак, позивачем не надано доказів того, що за вказаною адресою на час смерті спадкодавця не були зареєстровані й інші особи, які можуть бути спадкоємцями після смерті ОСОБА_2 .

Оцінивши надані докази у їх сукупності, надавши їм належну правову оцінку, враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором в зв`язку з недоведеністю.

Судові витрати.

Оскільки, суд відмовляє у задоволенні позову, тому у відповідності до пункту другого частини другої статті 141 Цивільно-процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 19, 81, 141, 247, 274 Цивільно- процесуального кодексу України, ст. ст. 526, 530, 1054, 1281-1282 Цивільного кодексу України, пункту 32 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи,зазначений строк обчислюється з часу виготовлення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ