Ухвала

15 липня 2020 року

м. Київ

справа № 467/626/18

провадження № 61-6901св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого -Ступак О. В.,
суддів:Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - Первомайська місцева прокуратура в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

третя особа - Фермерське господарство «Шутко Андрій Юрійович»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 листопада 2018 року у складі судді Кологривої Т. М. та постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Темнікової В. І., Бондаренко Т. З., Крамаренко Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У червні 2018 року Первомайська місцева прокуратура Миколаївської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Фермерське господарство «Шутко Андрій Юрійович», про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та повернення земельної ділянки.

Позов обґрунтовано тим, що Первомайською місцевою прокуратурою в ході вивчення стану додержання вимог чинного законодавства при використанні земель сільськогосподарського призначення на території Арбузинського району Миколаївської області встановлено порушення законодавства.

Так, на підставі рішення Арбузинського районного народного суду від 23 квітня 1992 року ОСОБА_3 15 грудня 1992 року видано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 50,0 га для ведення селянського (фермерського) господарства, що розташована на території Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, який був зареєстрований у книзі записів державних актів за № 428. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть останнього від 22 грудня 2011 року серія НОМЕР_1 . Відповідачі звернулись до Арбузинської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_3 у вигляді права постійного користування земельною ділянкою загальною площею 50,0 га, розташованою на території Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області. 09 жовтня 2015 року державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області Бойченко В. А. видано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом серії НАМ № 879094 та серії НАМ № 879095 , відповідно до яких вони є спадкоємцями спадщини ОСОБА_3 , яка складається з права постійного користування земельною ділянкою загальною площею 50,0 га для ведення селянського (фермерського) господарства з кадастровим номером :04:000:0016, що розташована на території Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області та належала спадкодавцю на підставі відповідного державного акту по 1/2 частині кожний. На підставі зазначених свідоцтв про право на спадщину за законом державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори 09 жовтня 2015 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис за № 11544936 про право ОСОБА_2 та ОСОБА_1 постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :04:000:0016, загальною площею 50,0 га, по 1/2 частині кожному.

Позивач вважав, що вказані свідоцтва про право на спадщину за законом суперечать вимогам законодавства, чинного на момент їх видачі, та підлягають визнанню судом недійсними, оскільки земельні ділянки, надані громадянам або юридичним особам у постійне користування, перебувають у власності держави або у власності територіальної громади до переоформлення у встановленому порядку та отримання їх у власність чи користування. Крім цього, право користування земельною ділянкою, що виникло в особи лише на підставі державного акту на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини. Згідно з інформацією Головного Управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 24 травня 2018 року відносно земельної ділянки з кадастровим номером :04:000:0016 загальною площею 50,0 га будь-які договори, у тому числі з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не укладались.

На підставі викладеного, позивач просив суд визнати недійсним свідоцтво серії НАМ № 879094 про право ОСОБА_2 на спадщину за законом, яка складається з 1/2 частини права постійного користування земельною ділянкою площею 50,0 га з кадастровим номером :04:000:0016, розташованоюї на території Благодатненської сільської ради Арбузинського районного суду Миколаївської області, видане 09 жовтня 2015 року державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Бойченко В. А., а також свідоцтво серії НАМ № 879095 про право ОСОБА_1 на спадщину за законом, яка складається з 1/2 частини права постійного користування земельною ділянкою площею 50,0 га з кадастровим номером :04:000:0016, розташованої на території Благодатненської сільської ради Арбузинського районного суду Миколаївської області, видане 09 жовтня 2015 року державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Бойченко В. А.; зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повернути земельну ділянку, площею 50,0 га, кадастровий номер :04:000:0016, вартістю 1 353 914,00 грн, що розташована в межах території Благодатненської сільської ради Арбузинського районного суду Миколаївської області, у розпорядження держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області; вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 листопада 2018 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року, позов Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області задоволено. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом серії НАМ № 879094 , видане державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області Бойченко В. А. 09 жовтня 2015 року, згідно якого ОСОБА_1 успадкувала 1/2 частини права постійного користування земельною ділянкою площею 50,0 га, призначеної для ведення селянського (фермерського) господарства, з кадастровим номером :04:000:0016, розташованої на території Садівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області, а також свідоцтво про право на спадщину за законом серії НАМ № 879095 , видане державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області Бойченко В. А. 09 жовтня 2015 року, згідно якого ОСОБА_2 успадкував 1/2 частини права постійного користування земельною ділянкою площею 50,0 га, призначеної для ведення селянського (фермерського) господарства, з кадастровим номером :04:000:0016, розташованої на території Садівської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області. Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 повернути земельну ділянку площею 50,0 га з кадастровим номером :04:000:0016, розташовану в межах території Благодатненської сільської ради Арбузинського району Миколаївської області у розпорядження держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із такого:

- право користування земельною ділянкою, що виникло в особи на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою, не входить до складу спадщини і припиняється зі смертю особи, якій належало таке право, а тому не могло бути передано у спадщину відповідачам, посилаючись на правову позицію, викладену в постановах Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року у справі № 6-2329цс16 та від 23 листопада 2016 року у справі № 6-3113цс16;

- Держгеокадастр не має повноважень на захист інтересів держави у такому спорі, тому враховуючи, що прокуратурою цей орган повідомлено про намір пред`явлення позову до суду, однак зі сторони Держгеокадастру заперечень не було, про що свідчить лист від 10 квітня 2018 року, прокуратура, у відповідності до вимог частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» обґрунтувала наявність підстав представництва інтересів держави.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У березні 2019 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 листопада 2018 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року, у якій просить скасувати зазначені вище судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована наступним:

- суди попередніх інстанцій не взяли до уваги те, що фактичним постійним користувачем земельної ділянки зі спеціальним призначенням був не ОСОБА_3 , як фізична особа, а Фермерське господарство «Шутко Андрій Юрійович », яке на момент звернення заявника з касаційною скаргою є користувачем спірних земельних ділянок;

- статтею 141 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) передбачено підстави припинення права користування земельними ділянками, серед яких відсутня підстава припинення права користування земельною ділянкою у зв`язку зі смертю засновника фермерського господарства;

- суд першої інстанції у своєму рішенні посилався на приписи пункту 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, які рішенням Конституційного суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 визнано неконституційними;

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась із заявою про зупинення дії рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 листопада 2018 року до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

У серпні 2019 року прокуратура Миколаївської області засобами поштового зв`язку надіслала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначає про необґрунтованість та безпідставність її доводів, а також про відсутність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Рух справи у суді касаційної інстанції

У квітні 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 листопада 2018 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року передано на розгляд судді-доповідачу Лесько А. О.

Ухвалою Верховного Суду від 03 липня 2018 року відкрито касаційне провадження за вищезазначеною касаційною скаргою, витребувано матеріали цивільної справи та надано учасникам справи строк на подання відзивів на касаційну скаргу. Цією ж ухвалою відмовлено в задоволенні заяви про зупинення дії рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 листопада 2018 року.

У липні 2019 року матеріали справи № 467/626/18 надійшли до Верховного Суду.

Розпорядженням керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року № 1750/226-19 у зв`язку зі звільненням у відставку судді-доповідача Лесько А. О. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 жовтня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_8 та матеріали справи № 467/626/18 передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

Ухвалою Верховного Судувід 03 липня 2020 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-IX (далі - Закон № 460-IX) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Враховуючи, що касаційна скарга у справі, що переглядається, подана у квітні 2019 року, вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-IX.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів зробила висновок про необхідність зупинення касаційного провадження у цій справі з огляду на таке.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 18 березня 2020 року справу № 179/1043/16-ц (провадження № 61-2545св19) за позовом ОСОБА_9 до Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про визнання у порядку спадкування права засновника селянського (фермерського) господарства та права постійного користування земельною ділянкою, наданою для ведення такого господарства, за касаційною скаргою ОСОБА_9 на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Направляючи справу № 179/1043/16-ц на розгляд Великої Палати Верховного Суду, суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність вирішення виключної правової проблеми в умовах земельної реформи, а також наявність правових підстав для конкретизації висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 368/54/17.

Стосовно виключної правової проблеми Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що у постановах від 05 жовтня 2016 року у справі № 6-2329цс16 і від 23 листопада 2016 року у справі № 6-3113цс16 Верховний Суд України дійшов висновку, що право користування земельною ділянкою, яке виникло в особи лише на підставі державного акта на право користування земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право, і не входить до складу спадщини. Ці висновки підтримав Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постановах від 18 березня 2019 року у справі № 472/598/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі № 587/260/17 і від 17 жовтня 2018 року у справі № 376/2038/14-ц.

Щодо конкретизації висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 368/54/17, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що у тій постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, сформульованих у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 178/447/16-ц і в постановах Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року у справі № 181/698/14-ц та від 23 листопада 2016 року у справі № 668/477/15-ц, зазначивши, що право довічного користування земельною ділянкою може бути визнано таким, що успадковане позивачами за первісним і за зустрічним позовами, оскільки право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою належить до тих прав, які можна успадкувати.

У постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 368/54/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за змістом статей 6 і 50 ЗК України від 18 грудня 1990 року у редакції, чинній на час його прийняття, земля надається у довічне успадковуване володіння громадянам Української РСР для ведення селянського (фермерського господарства); громадянам Української РСР, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, що ґрунтується переважно на особистій праці та на праці членів їх сімей, надаються за їх бажанням у довічне успадковуване володіння або в оренду земельні ділянки, включаючи присадибний наділ. А тому особа, яка володіє земельною ділянкою на праві довічного успадковуваного володіння, за законом не може бути позбавлена права на таке володіння.

Після ухвалення Великою Палатою Верховного Суду постанови від 20 листопада 2019 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 188/1124/15-ц дійшов висновку про те, що право постійного користування земельною ділянкою можна визнати таким, яке успадкував позивач, оскільки право постійного користування земельною ділянкою, що належало померлому на підставі державного акта на право постійного користування землею, є правом, яке входить до складу спадщини.

В ухвалі від 18 березня 2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про необхідність конкретизувати висновок Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладений в її постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 368/54/17, з огляду на таке :

- відступаючи від висновків, викладених у постановах Верховного Суду України від 05 жовтня 2016 року у справі № 181/698/14-ц і від 23 листопада 2016 року у справі № 668/477/15-ц, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 368/54/17 ототожнила поняття «право постійного користування земельною ділянкою» і «право довічного успадковуваного володіння», оскільки вказані справи стосувалися права на спадкування земельної ділянки, наданої засновнику фермерського господарства на підставі державного акта про право на користування земельною ділянкою, а не передбаченого ЗК Української РСР від 18 грудня 1990 року права на довічне успадковуване володіння, щодо реалізації якого виник спір у справі № 368/54/17;

- «право постійного користування земельною ділянкою» та «право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою» - це різні види речового права на земельну ділянку, вони мають різний правовий режим. Інститут довічного успадковуваного володіння є відмінним від інституту постійного користування земельною ділянкою. Отже, висновки Великої Палати Верховного Суду про те, що особа, яка володіє земельною ділянкою на праві довічного успадковуваного володіння за законом, не може бути позбавлена права на таке володіння, не можна застосувати до правовідносин, які виникли на підставі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою;

- у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 615/2197/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що у правовідносинах користування наданою для ведення селянського (фермерського) господарства земельною ділянкою після його створення відбувається фактична заміна землекористувача з фізичної особи на юридичну особу - фермерське господарство. Тому виникає питання щодо застосування статті 1219 Цивільного кодексу України для визначення належності до обсягу спадкового майна права постійного користування земельною ділянкою, наданого для ведення селянського (фермерського) господарства.

Вбачається, що оскаржувані судові рішення у цій справі та судові рішення у справі № 179/1043/16-ц (провадження № 61-2545св19), передані на розгляд Великої палати Верховного Суду, постановлені у подібних правовідносинах.

Даючи оцінку обставинам справи, що переглядається, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду визнає за обґрунтоване зупинити касаційне провадження у цій справі.

У пункті 10 частини першої статті 252 ЦПК України передбачено, що у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 ЦПК України, до закінчення перегляду справи.

Відповідно до частини другої статті 415 ЦПК України процедурні питання, пов`язані з рухом справи, клопотання та заяви учасників справи, питання про відкладення розгляду справи, оголошення перерви, зупинення провадження у справі, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом, вирішуються судом касаційної інстанції шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному цим Кодексом для постановлення ухвал суду першої інстанції.

Керуючись пунктом 10 частини першої статті 252, пунктом 10 частини першої статті 253, статтями 260, 415 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Зупинити касаційне провадження у цивільній справі № 467/626/18 за позовом Первомайської місцевої прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - фермерське господарство ОСОБА_2 , про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину та повернення земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 листопада 2018 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою справи № 179/1043/16-ц за позовом ОСОБА_9 до Магдалинівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, третя особа - Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, про визнання права на спадкове майно, за касаційною скаргою ОСОБА_9 на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 28 грудня 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року.

Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО. В. Ступак
Судді:І. Ю. Гулейков
С. О. Погрібний
Г. І. Усик
В. В. Яремко