ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 660/1117/18 Головуючий в І інстанції Каневський В.О.
Номер провадження 22-ц/819/168/20 Доповідач Полікарпова О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2020 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогоПолікарпової О.М.,
суддівВоронцової Л.П.,
Ігнатенко П.Я.,
секретарСікора О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу адвоката Мієнка Романа Володимировича, який діє ід імені ОСОБА_1 на рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області у складі судді Каневського В.О. від 06 травня 2019 року, ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа Біляївська сільська рада Нововоронцовського району Херсонської області про визнання заповіту нікчемним,

встановив:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом провизнання заповіту нікчемним. В обґрунтування позову посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який за життя склав заповіт, яким заповідав ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 6,76 га, розташовану на території Біляївської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області. Звернувшись після смерті спадкодавця до нотаріальної контори із відповідною заявою, позивач дізнався про наявність іншого заповіту, складеного пізніше, за яким спадкоємцем зазначеного об`єкта нерухомості визначено ОСОБА_1 . Вказує на те, що посвідчення заповіту було проведено з порушенням визначеного порядку, а сам заповіт підписано не ОСОБА_4 , тому представник позивача, уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати вказаний заповіт нікчемним, застосувати наслідки нікчемності правочину та стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 06 травня 2019 року позов задоволено.

Визнано заповіт, заповідач ОСОБА_4 , посвідчений Біляївською сільською радою Нововоронцовського району Херсонської області від 23 грудня 2017 року, зареєстрований в реєстрі під №13 нікчемним та застосовано наслідки недійсності нікчемного заповіту - скасовано його державну реєстрацію.

Не погодившись з вказаним рішенням, адвокат Мієнко Р.В., який діє від імені ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, ухвалення його з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та постановити нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування скарги вказує, що судом невірно застосовані норми матеріального права, які регламентують правовідносини, пов`язані зі спадкуванням та обумовлюють підстави та порядок визнання правочину недійсним. Крім того вказує на те, що судом не встановлено, яким саме вимогам закону не відповідає оскаржуваний заповіт, а посилання суду на те, що заповіт не внесений до реєстраційної книги сільської ради, на думку апелянта, не дає підстав для висновку про його недійсність. Також скаржник не погоджується з мотивацією суду, що під час посвідчення заповіту ОСОБА_4 перебував на лікуванні, оскільки ця обставина не свідчить про неможливість складання ним заповіту в Біляївській сільській раді, так як він міг покидати лікарню.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надійшов.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що за приписами частин першої та другої ст.1257 ЦК України заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Як зазначив суд, відповідачем не доведено обставини щодо дійсної волі померлого на складення заповіту, посвідченого Біляївською сільською радою Нововоронцовського району Херсонської області від 23.12.2017 року, зареєстрованого в реєстрі №13, що могло б бути правовою підставою для захисту правомірного очікування відповідача ОСОБА_1 на отримання спадщини за заповітом. Суд, враховував також, показання свідків, які містять суттєві відмінності щодо обставин, які передували складенню заповіту та відбувалися як під час, так і після його складання.

Колегія суддів погодитися з вказаним висновком суду не може з огляду на наступне.

Відповідно до статей 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Загальні вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтями 1247, 1248 ЦК України, відповідно до яких заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 37 Закону України «Про нотаріат», пункту 1.2. розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5, право посвідчувати заповіти у сільських населених пунктах надано уповноваженим посадовим особам органів місцевого самоврядування, на яких за рішенням відповідного органу місцевого самоврядування покладено вчинення цих дій.

Статтею 1251 ЦК України також передбачено, що у разі відсутності у населеному пункті нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Системний аналіз положень статей 215, 1257 ЦК України дає підстави дійти висновку, що недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 11.05.2018 року, виданого Виконавчим комітетом Біляївської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області (повторно), про що зроблено відповідний актовий запис №1.

За заповітом від 02 серпня 2017 року, посвідченого ОСОБА_5 , секретарем Хрещенівської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області, ОСОБА_4 заповідав земельну ділянку в межах згідно з планом загальною площею 6,76 га, розташовану на території Біляївської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області Івахненку С.М. Вказаний заповіт внесений до спадкового реєстру за №187 (а.с.53). Станом на 06.12.2018 року цей заповіт є чинним (60-61).

За заповітом від 23 грудня 2017 року, посвідченим секретарем Біляївської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області Жогло Н.В., ОСОБА_4 заповідав належну йому на праві власності на підставі Державного акта ІІ-ХС № 007449 земельну ділянку площею 6,76 га., в межах згідно з планом, розташовану на території Біляївської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області Земляному Л.Г. (а.с.70).

Відомості про внесення даного заповіту до спадкового реєстру в матеріалах справи відсутні.

За довідкою Біляївської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області №145 від 13.04.2018 року, ОСОБА_4 до дня смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.51).

Як вбачається з матеріалів справи довідку щодо місця реєстрації та проживання ОСОБА_4 в с. Українка надана головою Біляївської сільської ради, яка відноситься до її підпорядкування. Сільська рада у с. Українка Нововоронцовського району Херсонської області відсутня, тому доводи позивача про нікчемність заповіту у зв`язку з його посвідченням на території Біляївської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області, тоді як заповідач був зареєстрований та проживав на території с. Українка Нововоронцовського району Херсонської області колегія суддів вважає безпідставними.

Крім того, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представником позивача було подано клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, посилаючись на те, що підпис у заповіті від 23 грудня 2017 року, посвідченому Біляївською сільською радою Нововоронцовського району Херсонської області від 23.12.2017 року (реєстровий номер 13) виконаний не ОСОБА_4 , а іншою особою, оскільки, на думку заявника, ОСОБА_4 , за станом здоров`я, не міг в цей день перебувати в с. Біляївка.

Відповідно до висновку експерта № 19-7974 від 21 травня 2020 року підпис від імені ОСОБА_4 у заповіті від 23 грудня 2017 року, що складений та посвідчений у приміщенні Біляївської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області секретарем ОСОБА_6 . ОСОБА_7 . (реєстраційний номер 13), виконаний самим заповідачем ОСОБА_4 .

Згідно з п.2.1. Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5 нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням.

П.2.2. Нотаріальні дії вчиняються після їх оплати в день подачі всіх необхідних документів.

П.1.8. Заповіти, посвідчені посадовими особами органів місцевого самоврядування, записуються до алфавітної книги обліку заповітів.

П.1.10. Відомості про посвідчення посадовими особами органів місцевого самоврядування заповітів та інформація про їх скасування, зміну або видачу дубліката підлягають обов`язковому внесенню до Спадкового реєстру у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 11.05.2011 № 491 "Про затвердження Порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі".

З матеріалів справи вбачається, що заповіт, складений ОСОБА_4 23 грудня 2017 року відповідає вимогам закону щодо його форми, а саме, він викладений у вигляді письмового документу, підписаний власноруч заповідачем, посвідчений посадовою особою органу місцевого самоврядування з дотриманням вимог закону. Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем і власноручно підписаний ним у присутності уповноваженої особи органу місцевого самоврядування. Особу заповідача було встановлено, дієздатність перевірено.

Належних та допустимих доказів про невідповідність заповіту внутрішній волі заповідача позивачем надано не було.

Внесення відомостей про заповіт до Спадкового реєстру із запізненням не є підставою для визнання його нікчемним, оскільки його реєстрація у Спадковому реєстрі не залежить від волі спадкодавця, а є технічною дією, від якої не залежить зміст заповіту, дата його посвідчення (Постанова Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 301/2702/16-ц).

Посилання суду першої інстанції у своєму рішенні на те, що показання свідків про обставини складання та посвідчення заповіту містять розбіжності, на думку колегії суддів, не впливає на дійсність заповіту, оскільки достовірних доказів того, що заповіт не складався або не посвідчувався у Біляївській сільській раді у справі немає і обставини, які унеможливлювали підписання ОСОБА_4 заповіту поза межами КЗ «Нововоронцовська центральна лікарня» судом не встановлені.

Враховуючи вище зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що законних підстав для визнання нікчемним заповіту ОСОБА_4 від 23 грудня 2017 року, яким він заповідав усе належне йому майно ОСОБА_1 у суду першої інстанції не було.

Оскільки фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи та норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин судом першої інстанцій не встановлені, оскаржуване судове рішення не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що є підставою для його скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Мієнка Романа Володимировича, який діє ід імені ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 06 травня 2019 року скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовної заяви представника ОСОБА_2 , який діє в інтересах позивача ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , третя особа Біляївська сільська рада Нововоронцовського району Херсонської області про визнання заповіту нікчемним відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М. Полікарпова

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ П.Я. Ігнатенко

Повний текст постанови складений 28 липня 2020 року.

Суддя О.М. Полікарпова