ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 липня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/3193/20

Головуючий у першій інстанції - Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/803/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючої-судді Шитченко Н.В.,

суддів Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору:

приватний нотаріус Броварського нотаріального округу Колейчик Володимир Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Клименко Роман Васильович,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «СІТІ ФІНАНС» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

місце ухвалення судового рішення - місто Чернігів,

дата складання повного тексту ухвали суду першої інстанції - 17 квітня 2020 року.

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС», в якому просила визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. від 03 березня 2020 року таким, що не підлягає виконанню.

У мотивування заявлених вимог зазначала, що 10 травня 2016 року між нею та ПАТ банк «ТРАСТ» був укладений кредитний договір про надання споживчого кредиту, право вимоги за яким у подальшому було відступлене ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС». На момент укладення договору вона мала прізвище « ОСОБА_2 », яке після укладеного 17 травня 2016 року шлюбу змінила на « ОСОБА_3 ». З отриманої постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 09 квітня 2020 року вона дізналась про винесений 03 березня 2020 року приватним нотаріусом Колейчиком В.В. виконавчий напис № 2493, який, на її переконання, вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, оскільки при його оформленні нотаріус не отримував від банку первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення, а отже у останнього були відсутні підстави вважати, що розмір її заборгованості перед банком, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому напису, є безспірними.

Ухвалою від 17 квітня 2020 року Деснянський районний суд м. Чернігова справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, передав на розгляд за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити цивільну справу до Деснянського районного суду м. Чернігова для розгляду по суті позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції з незрозумілих причин направив справу до іншого суду за місцезнаходженням приватного виконавця Клименка Р.В., який є третьою особою у справі.

Позивачка стверджує, що, вказуючи про непідсудність даної справи Деснянському районному суду, судом повністю проігноровані приписи ч. 12 ст. 28 ЦПК України, якими передбачено право позивача звертатися до суду за місцем виконання виконавчого напису нотаріуса, яким у розумінні ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження» є не місцезнаходження приватного виконавця, а місце проживання (перебування) боржника або місцезнаходження його майна.

Зазначає, що, дійшовши висновку про передачу справи до іншого суду за підсудністю, суд першої інстанції створив їй штучні перешкоди для доступу до правосуддя, оскільки Дніпровський районний суд м. Києва, отримавши справу, скерує її для розгляду до Шевченківського районного суду м. Києва - за місцезнаходженням відповідача.

Учасниками справи відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Дійшовши висновку про передачу справи за позовом ОСОБА_1 до іншого суду за підсудністю, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 12 ст. 28 ЦПК України позови про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, можуть пред`являтися також за місцем його виконання. Суд зазначив, що згідно з доданими до позову документами виконавчий напис нотаріуса перебуває на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Р.В. (вул. Поправки, 6 , оф. 31, м. Київ), тобто місцем виконання виконавчого напису є м. Київ, у зв`язку з чим справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Дніпровського районного суду м. Києва.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 звернулася з позовом до ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС», у якому просила визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. від 03 березня 2020 року таким, що не підлягає виконанню (а.с. 3-9).

За даними, які зазначила ОСОБА_1 у своєму позові, місцезнаходженням (юридичною адресою) відповідача ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» є вул. Січових стрільців, 37/41 у м. Київ, а зареєстрованим місцем свого проживання - АДРЕСА_1 . Приватний виконавець Клименко Р.В. указаний як третя особа у справі, його місцезнаходженням є вул. Ю. Поправки, 6, оф. 31 у м. Києві .

За змістом указаної у позові постанови про відкриття виконавчого провадження від 09 квітня 2020 року вбачається, що у приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Р.В. на виконанні знаходиться виконавчий напис № 2493, виданий 03 березня 2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., про стягнення з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ФК «СІТІ ФІНАНС» заборгованості у сумі 77 936,18 грн (а.с. 17-18).

Копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 свідчить, що 17 травня 2016 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5 , після державної реєстрації якого взяла прізвище чоловіка (а.с. 21).

У ст. 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Поняття «суд, встановлений законом» передбачає, зокрема, й дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд до іншого суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Територіальна юрисдикція (підсудність) визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції.

Статтею 27 ЦПК України встановлено загальне правило про підсудність справ за місцезнаходженням відповідача та визначено, що позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Разом з тим, ст. 28 ЦПК України визначено випадки підсудності справ за вибором позивача (альтернативна підсудність), зокрема, позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання (ч. 12 ст. 28 ЦПК України).

Системний аналіз відповідних норм ЦПК України, які регулюють питання щодо визначення підсудності, дає підстави для висновку, що підсудність справи визначається на момент пред`явлення позову шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції (ст.ст. 27, 184, 187 ЦПК України).

Крім того, територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності (альтернативна та виключна).

Питання обрання суду у разі реалізації права вибору альтернативної підсудності вирішується позивачем на стадії пред`явлення позову шляхом подання позовної заяви. Позивачка, скеровуючи позов до суду, посилалась саме на положення ч. 12 ст. 28 ЦПК України щодо визначення підсудності.

Згідно з ч. 2 ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника-фізичної особи, за місцезнаходженням боржника-юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

У той же час, ОСОБА_1 , звертаючись з даним позовом до Деснянського районного суду м. Чернігова, невірно трактувала положення ч. 2 ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження», зазначивши про те, що в розумінні указаної норми місцем виконання виконавчого документу є не місце прийняття до виконання виконавчого документа приватним виконавцем, що здійснює діяльність у певному виконавчому окрузі, а місце проживання (перебування) боржника або місцезнаходження його майна.

Апеляційний суд виходить з того, що на час вирішення судом першої інстанції питання про відкриття провадження, в матеріалах даної справи була наявна постанова про відкриття виконавчого провадження від 09 квітня 2020 року (а.с. 17-18) приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клименком Р.В. про примусове виконання спірного виконавчого напису № 2493 від 03 березня 2020 року. У зазначених в цій постанові реквізитах боржника, указано, в тому числі, таку адресу ОСОБА_1 : АДРЕСА_3 . Отже, доводи заявниці про те, що виконуватись виконавчий документ буде саме у м. Чернігові за місцем її проживання (перебування), є лише припущеннями. ОСОБА_1 не позбавлена можливості оскаржити постанову про відкриття виконавчого провадження, якщо вважає, що приватний виконавець прийняв до виконання виконавчий документ з порушенням вимог ч. 2 ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження».

Не є підставами для скасування оскаржуваної ухвали доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції скерував матеріали справи до суду не за місцезнаходженням відповідача, а за місцем розташування третьої особи (яка відповідачем у справі не являється), оскільки визначальним при вирішенні питання про підсудність є місце виконання виконавчого напису, а не статус сторін у справі.

ОСОБА_1 , визначаючи підсудність при зверненні до суду, посилалась саме на ч. 12 ст. 28 ЦПК України, тобто наполягала на тому, що справа має слухатись за місцем виконання виконавчого напису, проте помилково ототожнила його (місце виконання виконавчого напису) з місцем свого проживання (перебування), що суд виправив, направивши справу за місцем виконання виконавчого напису до Дніпровського районного суду м. Києва.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про ігнорування судом першої інстанції тієї обставини, що місце проживання боржника, тобто позивачки, відноситься до юрисдикції Деснянського районного суду м. Чернігова, а отже і спір має бути вирішений цим судом, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції щодо визначення підсудності цивільної справи.

Є припущеннями посилання ОСОБА_1 на створення їй районним судом штучних перешкод для доступу до правосуддя внаслідок подальшого направлення справи Дніпровським районним судом м. Києва для розгляду до Шевченківського районного суду м. Києва за місцезнаходженням відповідача, оскільки недопустимість спорів про підсудність між судами прямо передбачена ст. 32 ЦПК України, відповідно до ч. 2 якої справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Отже, суд першої інстанції, враховуючи обставини справи та норми ЦПК України, дійшов правильного висновку про передачу даної справи на розгляд до Дніпровського районному суду м. Києва, дотримавшись указаних положень процесуального закону щодо визначення територіальної підсудності.

Ураховуючи викладене, доводи апеляційної скарги про те, що дана справа підсудна саме Деснянському районному суду м. Чернігова, не заслуговують на увагу колегії суддів, оскільки вони ґрунтуються на невірному тлумаченні скаржницею вимог процесуального закону. За таких обставин апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при вирішення питання про підсудність справи вірно застосовані норми чинного цивільного процесуального права, а тому оспорювана ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 квітня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 20 липня 2020 року.

Головуюча: Судді: