Справа № 755/2712/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2020 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Локотковій І.С.

з участю сторін:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя в якому просила стягнути з відповідача на короисть позивача вартість 2/3 часток спільного набутого майна подружжя- автомобіль марки ЗАЗ, модель Lanos, 2012 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 в сумі 21 471,24 гривень.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який за рішенням суду було розірвано. Під час шлюбу, а саме 5 грудня 2012р. нами було придбано майно - автомобіль марки ЗАЗ, модель Ьапоз, 2012 року випуску, держ.№ НОМЕР_1 . Між сторонами було досягнуто згоду щодо розподілу спільно набутого майна - автомобіля, шляхом сплати мені відповідачем вартості 1/2 частини транспортного засобу. Так, відповідачем було складено розписку від 13 листопада 2017р., відповідно до якої відповідач у присутності свідків зобов`язався сплатити позивачу вартість 1/2 частини автомобіля у строк до 1 липня 2018р. Частково на виконання вказаної домовленості відповідач сплатив ОСОБА_1 грошові кошти, які складають 26 516, 00грн., що підтверджується копією розписки від 13 листопада 2017р. Залишок суми відповідач відмовляється сплачувати, пояснюючи це відсутністю в нього роботи та грошових коштів, тобто причинами, що залежать виключно від самого відповідача. Щодо стягнення на свою корить 2/3 частини вартості автомобіля, позивач зазначає, що відповідач не сплачує аліменти на утримання дитини та не несе будь-яких витрат на її утримання та на даний час має заборгованість по сплаті аліментів. У зв`язку з цим, позивач вважає належною частиною мана, яка підлягає стягненню з відповідача становить 2/3 частини автомобіля, придбаного подружжям.

Відповідачем було подано відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі та пояснив наступне. Частина коштів на придбання автомобіля, зо є предметом поділу була отримана від продаже належного відповідачу автомобіля ВАЗ 21063, кузов № НОМЕР_2 , який останній отримав в дарунок від ОСОБА_4 в 2007 році. Щодо збільшення частки відповідач також заперечує, оскільки на даний час заборгованість по аліментам відсутня, а навпаки, існує навіть переплата. Також ОСОБА_3 приймає участь у духовному та фізичному житті спільної дитини. Також зазначив, що в період з 2011 року по теперішній час відповідач перебуває у безперервному трудовому стажі, що також не відповідає тому, що викладено в позові.

Позивачем було подано відповідь на відзив в якому остання наполягала на позовних вимогах та зазначила, що кошти отримані від продажу автомобіля ВАЗ 21063, кузов № НОМЕР_2 частково були витрачені на особисті потреби відповідача та частково на потреби подружжя. Однак спірний автомобіль було придбано за спільні кошти подружжя, тому підлягає поділу відповідно до ст. 60 СК України. Дану обставину також підтверджує розписка складена відповідачем 13 листопада 2018 року. Щодо заперечень відповідача відносно збільшення частки в майні, то позивач зазначила, що лише після звернення до суду з даним позовом, відповідачем було сплачено суму боргу по аліментам.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовну заяву з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог підтримали в повному обсязі та просили її задовольнити.

Відповідач в судовому засідання щодо позовних вимог заперечував в повному обсязі та просив відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 27 лютого 2019 року відкрито провадження по справі та призначено в порядку загального позовного провадження в підготовче засідання.

11 червня 2019 року позивачем було подано відповідь на відзив.

13 червня 2019 року позивачем було подано відзив на позовну заяву.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 червня 2019 року клопотання представника позивача про призначення судової автотоварознавчої експертизи задоволено.

10 жовтня 2019 року КНДІСЕ було направлено повідомлення про неможливість надання висновку.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2019 року матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя направлено для проведення судової автотоварознавчої експертизи проведення якої доручено КНДІСЕ.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 листопада 2019 року поновлено провадження у даній цивільній справі.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 листопада 2019 року клопотання позивача ОСОБА_1 про призначення судової автотоварознавчої експертизи задоволено.

05 лютого 2020 року від КНДІСЕ надійшов висновок експерта від 31 січня 2020 року № 33334/19-54 за результатами проведення автотоварознавчої експертизи у цивільній справі № 755/2712/19.

25 березня 2020 року позивачем було подано заяву про зменшення позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, пояснення відповіадча, дослідивши матеріали справи, вивчивши письмові докази, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, ОСОБА_1 перебувала в зареєстровану шлюбі з ОСОБА_3 з 29.08.2010 року, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.11.2017 року було розірвано (а.с.9).

За час сумісного проживання у власність подружжя набуто автомобіль марки ЗАЗ, модель Lanos 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу автомобіля від 02.12.2012 року. (а.с.184-185)

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Заперечуючи проти позову відповідач пояснив, що частина коштів на придбання спірного автомобіля була отримана ним від продажу належного йому автомобіля ВАЗ 21063, який він отримав в дарунок від свого батька до шлюбу з позивачем. В грудні 20127 року він передав позивачці 1000 доларів США, що еквівалентно 27570 грн., що підтверджується розпискою. З врахуванням даних обставин, вимоги позивача щодо стягнення компенсації за частину автомобіля є неправомірними. На підтвердження даних обставин відповідач надав копію витягу з Єдиного реєстру довіреностей (а.с.68), скриншот інтернет-сторінки Auto-Ria (69-70), копію розписки від 13.11.2013 (а.с.112).

Даючи оцінку наданим відповідачем доказів, суд приходить до висновку, що з даних доказів не вбачається, що ОСОБА_3 був власником автомобіля ВАЗ 21063, що він продав належний йому автомобіль та використав кошти, отримані ним від продажу, на купівлю спірного автомобіля.

Таким чином, суд вважає доведеним факт, що автомобіль марки ЗАЗ, модель Lanos 2012 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 є спільною сумісною власністю подружжя.

З висновку авто товарознавчої експертизи №33334/19- 54 від 31.01.2020 року вбачається, що ринкова вартість автомобіля ЗАЗ Lanos, реєстраційний номер НОМЕР_1 на дату огляду 28.01.2020 року складає 71980 грн. 88 коп.

Висуваючи вимогу про стягнення з відповідача вартості 2/3 часток автомобіля в сумі 21471 грн. 24 коп. позивач ОСОБА_1 аргументує це тим, що відповідач має заборгованість по аліментах, а тому їй, не вистачає грошей для забезпечення потреб дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

З матеріалів справи вбачається, що судовим наказом Дніпрвського районного суду м. Києва від 29.09.2017 року з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (а.с.10).

Згідно листа Дніпровського ВДВС ГТУ у місті Києві заборгованості по аліментах у відповідача не має (а.с.233).

Відповідно до ст.78 ч.2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст.77-80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На виконання вимог ст. 12, 81 ЦПК України, позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження факту, що розмір аліментів, які позивач одержує, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини.

А тому суд вважає, що підстав для відступлення від рівності часток подружжя не має, а тому сума компенсації за 1/2 частину автомобіля становить 9474 грн. 44 коп.виходячи з наступного розрахунку. 71980 грн. 88 коп. (вартість автомобіля згідно автотоварозначої експертизи) : 2 = 35990 грн. 44 коп. - 26516 грн. (кошти отримані ОСОБА_1 від ОСОБА_3 згідно розписки від 13.11.2013 року).

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя підлягає задоволенню частково.

Статтею 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до приписів ст. 137 ЦПК України визначено, що з витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

У своїй постанові Верховний Суд від 27.06.2018 р. по справі №826/1216/16 зауважив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Судом встановлено, що позивачем понесено витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 11526 грн., що підтверджено договором про надання правничої допомоги від 14.12.2018 року, додатковою угодою від 14.12.2018 року, квитанціями (а.с.211-215).

У відповідності до ст.133, 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768 грн. судового збору, 11526 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 3140 грн. витрат, пов`язаних з проведенням експертизи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 57, 65, 69,70 СК України, ст. 372 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 77-80, 88, 133, 141, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд,-,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля ЗАЗ, модель Lanos . 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1 в сумі 9474 грн. 44 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 768 грн. судового збору, 11526 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 3140 грн. витрат, пов`язаних з проведенням експертизи, а всього 15434 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 16 липня 2020 року.

Дані сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрований: АДРЕСА_2 .

Суддя Н.О.Яровенко