провадження № 22-ц/824/9541/2020 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лівінського С.В., Нежури В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Онур Конструкціон Інтернешнл», поданою представником - адвокатом Святогором Євгеном Анатолійовичем, на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Онур Конструкціон Інтернешнл» про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь суму відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 80 989,60 грн., суму витрат, понесених у зв`язку із проведенням автотоварознавчої експертизи в розмірі 1 200,00 грн., суму витрат, понесених у зв`язку із проведенням експертного дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 4 000,00 грн., суму витрат на правничу допомогу в розмірі 8 098,90 грн., суму витрат у зв`язку з оплатою судового збору. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 22.03.2017 року приблизно о 20 год. 15 хв. сталось дорожньо-транспортна пригода на Кільцевій дорозі, буд. 19 у м. Києві, яке призвело до збитку майну позивача, а саме, пошкоджено два колісних диски та дві шини транспортного засобу - автомобіля марки AUDI S7, державний номерний знак НОМЕР_1 . Вподальшому, 15.09.2017 року Святошинським районним судом м. Києва було винесено Постанову, якою визнано винним в зазначеній дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_2 працівника ТОВ «Онур Конструкціон Інтернешнл». Причиною дорожньо-транспортної пригоди була яма на дорозі. Позивач вважає, що в даній ситуації існує причинно-наслідковий зв`язок щодо завдання збитку та наявність факту трудових відносин між ОСОБА_2 на ТОВ «Онур Конструкціон Інтернешнл».

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 24 січня 2020 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Онур Конструкціон Інтернешнл» про стягнення коштів задоволено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Онур Конструкціон Інтернешнл» на користь ОСОБА_1 суму відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 80 989 грн. 60 коп.; суму витрат, понесених у зв`язку із проведенням автотоварознавчої експертизи в розмірі 1200 грн. 00 коп.; суму витрат, понесених у зв`язку із проведенням експертного дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 4 000 грн. 00 коп.; суму витрат на правничу допомогу в розмірі 8 098 грн. 90 коп.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням Товариство з обмеженою відповідальністю «Онур Конструкціон Інтернешнл», через представника - Святогора Є.А.,подало апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити.

При цьому зазначає, що рішеннями судів, які набрали законної сили, встановлено факти відсутності вини відповідача у ДТП, що призвело до спричинення матеріальної шкоди позивачу. Постанова Святошинського районного суду м. Києва від 15.09.2017 р., що є доказом обґрунтування рішення скасована судом апеляційної інстанції. Вважає, що водій автомобіля AUDI був зобов`язаний вибрати безпечну швидкість, пригальмувати перед перешкодою. В даному випадку відсутні елементи складу цивільного правопорушення.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу, однак відзиву до суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Враховуючи вищезазначене, а також, те, що в даній справі ціна позову становить 94 288 грн. 50 коп., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.03.2017 року приблизно о 20 год. 15 хв. сталася дорожньо-транспортна пригода на Кільцевій дорозі, буд. 19 у м. Києві, яка призвела до збитку майну позивача.

26.06.2017 року Постановою Святошинського районного суду м. Києва по справі № 759/9279/17 провадження щодо водія належного позивачу автомобіля було закрито у зв`язку із відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 15.09.2017 року по справі № 759/12388/17 щодо притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 140 КУпАП працівника ТОВ «Онур Конструкціон Інтернешнл» - ОСОБА_2 , останнього було визнано винним та провадження закрито, в зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Згідно зазначеної постанови, ОСОБА_2 22.03.2017 року приблизно о 20 год. 20 хв. по Кільцевій дорозі, 19 в м. Києві, будучи посадовою особою ТОВ «Онур Конструкціон Інтернешнл», відповідальною за експлуатаційний стан, не вжив заходів щодо ліквідації ями, не привів проїжджу частину у стан, що гарантує безперешкодний, безпечний проїзд, не ліквідував яму, не привів проїжджу частину у стан, що гарантує безперешкодний, безпечний проїзд, не ліквідував яму довжиною 70 мм., глибиною 100 мм., шириною 80 мм. (виміри проводились лінійкою ДСТУ 17435-72) на проїжджій частині вулиці, чим порушив правила, норми та стандарти утримання автодоріг, що стало супутньою причиною дорожньо-транспортної події з участю транспортного засобу - автомобіля марки AUDI S7, державний номерний знак НОМЕР_1 , чим завдано матеріальних збитків. Таким чином ОСОБА_2 порушив норми п. 3.1.1 ДСТУ 3587-97, ч. 3 ст. 12 ЗУ «Про дорожній рух», ДСТУ 3090-95, п. 1.5 Правил дорожнього руху України, п. 4 ст. 40 КУпАП.

Відповідно до Звіту № 1072 Про оцінку автомобіля AUDI S7, д.н.з. НОМЕР_1 , вартість матеріального збитку, в результаті пошкодження при ДТП, складає 80 989,60 грн.

Згідно висновку № 68 експертного дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди за участю транспортного засобу - автомобіля марки AUDI S7, державний номерний знак НОМЕР_1 , водій не мав технічної можливості уникнути (попередити) наїзду на перешкоду шляхом виконання вимог ПДР та вбачати в діях водія невідповідність вимогам ПДР не має підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що з відповідача, як з винної особи за спричинення шкоди майну позивача, необхідно стягнути на користь позивача матеріальну шкоду.

Колегія суддів оцінюючи висновки суду першої інстанції виходить з наступного.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Святошинського районного суду м. Києва від 15.09.2017 року по справі № 759/12388/17 працівника ТОВ «Онур Конструкціон Інтернешнл» - ОСОБА_2 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП та провадження закрито, в зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Проте, судом першої інстанції не враховано, що постановою Апеляційного суду м. Києва від 02.02.2018 року постанова Святошинського районного суду м. Києва від 15.09.2017 року по справі № 759/12388/17 скасована, а провадження в справі закрито на підставі п.1 ст. 247 КУпАп (а.с.158-161).

Про наявність судового рішення апеляційної інстанції зазначено відповідачем у запереченнях на позовну заяву (а.с. 67-68).

А відтак, посилання суду першої інстанції на обставини справи встановлені постановою Святошинського районного суду м. Києва від 15.09.2017 року є необґрунтованими, а тому, висновки суду щодо наявності вини працівника ТОВ «Онур Конструкціон Інтернешнл» - ОСОБА_2 , у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП підлягають виключенню з мотивувальної частини судового рішення.

Оцінюючи інші висновки суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.

За змістом ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить наявність шкоди, протиправну поведінку заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача і вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 1 Закону України "Про автомобільні дороги" визначено, що автомобільна дорога - це лінійний комплекс інженерних споруд, призначений для безпечного та зручного руху транспортних засобів.

За змістом ст. 7 цього Закону передбачено, що автомобільні дороги загального користування перебувають у державній власності.

Відповідно до положень ст. 10 Закону України "Про автомобільні дороги" органами, що здійснюють управління автомобільними дорогами загального користування, є: центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення; Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні та Севастопольська міська державні адміністрації.

До повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення, належать, зокрема, організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг загального користування державного значення відповідно до державних будівельних норм і стандартів, а також переліків об`єктів та обсягів бюджетних коштів на будівництво, реконструкцію та капітальний ремонт автомобільних доріг загального користування, затверджених Кабінетом Міністрів України; розроблення та участь у реалізації заходів з безпеки дорожнього руху (ст. 11 Закону України "Про автомобільні дороги").

Згідно зі ст. 1 ЗУ «Про благоустрій населених пунктів», вулично-дорожня мережа - призначена для руху транспортних засобів і пішоходів мережа вулиць, доріг, внутрішньоквартальні та інші проїзди, тротуари, пішохідні та велосипедні доріжки, набережні, майдани, площі, а також автомобільні стоянки та майданчики для паркування транспортних засобів з інженерними та допоміжними спорудами, технічними засобами організації дорожнього руху.

Відповідно до ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» та ЗУ «Про столицю України - місто - герой Київ» власником автомобільних доріг є Київська міська рада.

Відповідно до п.п.8.1.4 -8.1.5., 8.15 правил благоустрою м. Києва, затверджених рішенням КМР від 25.12.2008 року № 1051/1051, роботи з експлуатаційного утримання вулиць, доріг і дорожніх споруд включають технічний нагляд за ними для своєчасного виявлення та усунення дефектів, забезпечення роботи елементів вулиць і споруд у різі періоди року, утримання їх в експлуатаційному стані згідно ДСТУ 3587 - 97 та технічними правилами ремонту і утримання міських вулиць і доріг (КТМ 204 України 01- 94) КК «Київавтодор» забезпечує прибирання балансових доріг і споруд на них, своєчасний якісний ремонт твердого покриття балансових доріг і площ, балансових колесовідбійних стрічок і направляючих огорож та нанесення горизонтальної дорожньої розмітки на балансовій вулично - шляховій мережі міста. КП «Київдорсервіс», яке було реорганізоване в КП «Центр організації дорожнього руху», забезпечує своєчасне технічне обслуговування та утримання в належному стані технічних засобів регулювання дорожнього руху, що знаходиться на його балансі.

Відповідно до п. 3 ст. 13 Закону України "Про автомобільні дороги" орган державного управління автомобільними дорогами загального користування відповідає за відшкодування збитків користувачам автомобільних доріг загального користування у порядку, визначеному законом.

Згідно зі ст. 9 Закону України "Про дорожній рух" до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить: розробка програм та здійснення заходів щодо розвитку, удосконалення, ремонту та утримання у безпечному для дорожнього руху стані доріг, вулиць та залізничних переїздів, зон відчуження; визначення структур управління, проектування, будівництва та утримання доріг, вулиць та залізничних переїздів; участь у розробці положень про спеціальні структури управління дорожнім рухом; компенсація витрат власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортні пригоди сталися з причин незадовільного експлуатаційного утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, за рішеннями судових органів; забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; організація і здійснення заходів, спрямованих на захист навколишнього природного середовища; забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; вирішення питань експлуатації автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів у надзвичайних ситуаціях; передача права на експлуатаційне утримання доріг, вулиць та залізничних переїздів іншим юридичним особам; визначення нормативів та виділення необхідних коштів на будівництво, реконструкцію, ремонт та утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів; передача права на будівництво комунальних та інших споруд, прокладання комунікацій, на захисні роботи і споруди, сервісні споруди та обладнання відповідно до чинного законодавства; проведення робіт по створенню і утриманню придорожніх зелених насаджень та інше; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; влаштування місць для зупинок транспортних засобів, стоянок і відпочинку учасників дорожнього руху та створення інших об`єктів дорожнього сервісу; розробка та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів системами термінового зв`язку для виклику Національної поліції, екстреної медичної допомоги та технічної допомоги; обладнання доріг, вулиць та залізничних переїздів технічними засобами регулювання дорожнього руху та їх утримання; проведення лінійного аналізу аварійності на підвідомчих автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; виявлення аварійно-небезпечних ділянок та місць концентрації дорожньо-транспортних пригод і впровадження у таких місцях відповідних заходів щодо удосконалення організації дорожнього руху; забезпечення роботи спеціалізованих служб по здійсненню заходів щодо організації дорожнього руху; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху; вирішення інших питань дорожнього руху згідно з чинним законодавством.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України "Про дорожній рух" (в редакції, чинній на момент ДТП) власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

За змістом п. 2 Єдиних правил ремонту та утримання автомобільних доріг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року № 198 (далі - Єдиних правил), ремонт і утримання дорожніх об`єктів (крім залізничних переїздів), що перебувають у загальнодержавній власності, здійснюється дорожньо-експлуатаційними організаціями, які належать до сфери управління Укравтодору.

За змістом п.п. 5, 11 Єдиних правил (в редакції, чинній на момент ДТП) передбачено, що власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації, користувачі дорожніх об`єктів та спеціалізовані служби організації дорожнього руху зобов`язані забезпечувати зручні і безпечні умови руху, сприяти збільшенню пропускної спроможності дорожніх об`єктів, запобігати травмуванню учасників дорожнього руху, пошкодженню транспортних засобів і дорожніх об`єктів, забрудненню навколишнього середовища. Власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; контролювати якість робіт, що виконуються підрядними організаціями; вирішувати питання забезпечення експлуатації дорожніх об`єктів у надзвичайних ситуаціях, за несприятливих погодно-кліматичних умов, у разі деформації та пошкодження елементів дорожніх об`єктів, аварії на підземних комунікаціях і виникнення інших перешкод у дорожньому русі й разом із спеціалізованими службами організації дорожнього руху і за погодженням з Державтоінспекцією оперативно вносити зміни до порядку організації дорожнього руху; аналізувати стан аварійності на дорожніх об`єктах, виявляти аварійно-небезпечні ділянки і місця концентрації дорожньо-транспортних пригод, розробляти і здійснювати заходи щодо удосконалення організації дорожнього руху для усунення причин та умов, що призводять до їх скоєння; разом з Державтоінспекцією брати участь в огляді місць дорожньо-транспортних пригод для визначення дорожніх умов, за яких вони склалися, та усувати виявлені недоліки; своєчасно сповіщати місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування і користувачів автомобільних доріг про строки і порядок закриття або обмеження руху транспортних засобів, стан дорожнього покриття, рівень аварійності на відповідних ділянках, гідрометеорологічні та інші умови; забезпечувати дотримання вимог техніки безпеки, а також безпеки дорожнього руху під час виконання дорожньо-експлуатаційних робіт; відшкодовувати в установленому законодавством порядку збитки власникам транспортних засобів, якщо дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок незадовільного утримання доріг, вулиць, залізничних переїздів.

Вказані Правила є обов`язковими для їх власників або уповноважених ними органів, організацій, що здійснюють ремонт і утримання дорожніх об`єктів і користувачів (п. 1).

Отже, у розумінні наведених положень, у разі заподіяння власникам транспортних засобів збитків внаслідок ДТП, яка сталася через незадовільне утримання доріг, такі збитки має бути відшкодовано власниками доріг або уповноваженими ними органами.

Аналогічну правову позицію, викладено у постановах Верховного Суду від 12.09.2018 у справі № 686/5458/17 та від 24.10.2018 у справі № 465/11817/16-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно листа Комунальної корпорації «КИЇВАВТОДОР» від 14.02.2018 року розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 17.06.2013 № 982 корпорацію було визначено замовником робіт з капітального ремонту дорожнього одягу Кільцевої дороги на ділянці від просп. Академіка Палладіна до повороту на м. Вишневе. У зв`язку із чим, між корпорацією та товариством з обмеженою відповідальністю «ОНУР КОНСТРУКЦІОН ІНТЕРНЕШНЛ» було укладено договір № 453-10 від 28.10.2016, відповідно до якого виконавець взяв на себе зобов`язання щодо виконання робіт з капітального ремонту дорожнього одягу Кільцевої дороги. Відповідно до п. 7.4.4 Договору Виконавець зобов`язаний забезпечити на об`єкті, будівництва дотримання правил, норм та стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху транспортних засобів та пішоходів. Крім того, п. 15.5 Договору передбачено, що виконавець несе відповідальність за незабезпечення безпеки дорожнього руху на ділянці вулично-дорожньої мережі, якщо ці порушення виникли з вини працівників та техніки виконавця та призвели до дорожньої транспортної пригоди (далі - ДТП) або нещасного випадку. Виконавець несе, відповідальність за відшкодування збитків, заподіяних фізичним або юридичним особам у результаті ДТП та нещасних випадків, що сталися внаслідок недотримання ним вимог правил безпеки дорожнього руху. Виконавець бере на себе зобов`язання щодо врегулювання спорів при виникненні ДТП, настанні нещасних випадків, інших подій, що сталися з вини працівників та техніки Виконавця, участі в установленому порядку під час розглядів відповідних справ у судах України (а.с.136).

З огляду на вказане, колегія суддів апеляційного суду вважає, що факт пошкодження транспортного засобу AUDI S7, державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок його попадання у вибоїну під час руху по Кільцевій дорозі у м. Києві, з урахуванням встановлених судом обставин справи, щодо юридичної особи, яка на відповідній правовій підставі виконувала дорожні роботи на спірній ділянці дороги і відповідала за допущені порушення, які привзели до ДТП, підтверджених належними та допустимими доказами, перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної ДТП і її наслідками, а саме, пошкодженням автомобіля.

Наявність постанови про закриття провадження про адміністративне правопорушення за ч.4 ст. 140 КУпАП щодо працівника ТОВ «ОНУР КОНСТРУКЦІОН ІНТЕРНЕШНЛ» не звільняє юридичну особу, відповідальну за виконання робіт з ремонту дорожнього покриття Кільцевої дороги від відповідальності за створення безпечних умов руху на дорогах, що знаходяться у їх віданні та відшкодування шкоди користувачам автомобільних доріг.

За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК) .

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно з ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта щодо належного повідомлення учасників дорожнього руху про наявність перешкод та про факт проведення дорожніх робіт, виставлення необхідних знаків, оскільки вказане не підтверджується належними та допустимими доказами.

Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на недотримання водієм правил дорожнього руху, так як вказані доводи спростовуються постановою Святошинського районного суду м. Києва від 26.06.2017 року та висновком експерта № 68 від 16.05.2017 р. (а.с.24-33, 137-138).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За таких обставин, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Проте, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо наявності вини працівника ТОВ «Онур Конструкціон Інтернешнл» - ОСОБА_2 , у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи, а отже, підлягають виключенню з мотивувальної частини рішення.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення суду слід змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення висновки суду про наявність вини працівника ТОВ «Онур Конструкціон Інтернешнл» - ОСОБА_2 , у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП, як підстави для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 137, 141, 367, 369, 374, 376 України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Онур Конструкціон Інтернешнл», подану представником - адвокатом Святогором Євгеном Анатолійовичем задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 24 січня 2020 року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання суду першої інстанції на наявність вини працівника ТОВ «Онур Конструкціон Інтернешнл» - ОСОБА_2 , у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 140 КУпАП.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.В. Лівінський

В.А. Нежура