П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2020 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 753/14335/19

Номер провадження 22-ц/824/8058/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Саліхова В. В., Шахової О. В.,

за участю секретаря судового засідання - Яворської А. А.,

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 16 березня 2020 року, постановлену під головуванням судді Коренюк А. М., у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про визнання судового наказу, виданого Дарницьким районним судом міста Києва 08 серпня 2019 року за наслідками розгляду заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дітей, таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

У лютому 2020 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернулась до Дарницького районного суду міста Києва з заявою про визнання судового наказу Дарницького районного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року про стягнення аліментів таким, що не підлягає виконанню.

Вказана заява обґрунтована тим, що 08 серпня 2019 року Дарницьким районним судом міста Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 18 липня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття.

Заявник зазначає, що з 16 липня 2019 року діти проживають з ним та перебувають на його утриманні, а відтак, сплата аліментів на користь стягувача, суперечить інтересам дітей.

Скаржник зазначає, що з 01 березня 2019 року шлюбні відносини між ним та стягувачем були припинені, після чого, остання разом з дітьми поїхала проживати до міста Балаклія, Харківської області.

16 липня 2019 року діти повернулись до міста Києва та почали проживати з заявником, разом з тим, 18 липня 2019 року стягував звернулась до Дарницького районного суду міста Києва з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, яка 08 серпня 2019 року судом була задоволена.

Рішенням дарницького районного суду міста Києва від 08 жовтня 2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

Таким чином, станом на день звернення з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей до суду, діти проживали з заявником у квартирі АДРЕСА_1 .

Враховуючи вищенаведене, заявник вважає що його заява про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, підлягає задоволенню.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 16 березня 2020 року (а.с. 173-175) заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про визнання судового наказу, виданого Дарницьким районним судом міста Києва 08 серпня 2019 року за наслідками розгляду заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дітей, таким, що не підлягає виконанню, залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду, 07 квітня 2020 року ОСОБА_1 направив апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 16 березня 2020 року та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 08 серпня 2019 року Дарницьким районним судом міста Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , разом з тим, на думку скаржника, вищевказаний судовий наказ підлягає скасуванню, оскільки, починаючи з 16 липня 2019 року діти проживають та перебувають на його утриманні.

Скаржник зазначає, що діти з народження та до припинення шлюбних відносин проживали в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить останньому на праві особистої приватної власності.

01 березня 2019 року ОСОБА_2 без відома скаржника забрала дітей та переїхала проживати до міста Балаклія Харківської області.

Скаржник зазначає, що крім спільних дітей, ОСОБА_2 має двох дітей від першого шлюбу. За час її перебування в шлюбі зі скаржником, остання не працювала, а згідно інформації яка була надана нею Службі у справах дітей і сім`ї Дарницької районної державної адміністрації у місті Києві, 28 жовтня 2019 року вона влаштувалась на роботу в ТОВ «ОСНОВА-ІНФО» на посаду касира.

16 липня 2019 року діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_7 повернулись до Києва та проживають з скаржником.

18 липня 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Дарницького районного суду міста Києва з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей, яка була судом задоволена.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 08 жовтня 2019 року шлюб між скаржником та стягувачем, розірвано. Таким чином, станом на дату звернення до суду з заявою про видачу судового наказу діти проживали з скаржником.

Враховуючи вищенаведене, скаржник вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для задоволення його заяви.

Скаржник посилається на те, що в оскаржуваній ухвалі зазначено, що заявник посилався на помилковість видачі судового наказу, що не відповідає обставинам справи, оскільки в своїй заяві останній посилався на те, що діти проживають з ним, що підтверджується актом обстеження умов, складеним 06 грудня 2019 року за участю головного спеціаліста та начальника відділу Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької Районної державної адміністрації у місті Києві та перебувають виключно на його утриманні, що є підставою для задоволення вказаної заяви.

Крім того, скаржник зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано положення ст.. 7 СК України, чим порушено норми матеріального права.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 травня 2020 року поновлено скаржнику процесуальний строк на апеляційне оскарження судового рішення, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 26 травня 2020 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, у зв`язку з чим, колегія суддів, керуючись ч. 2 ст. 372 ЦПК України, вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за відсутності осіб, що не з`явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що заявником не наведено підстав та не надано доказів того, що виконавчий лист було видано помилково або у боржника відсутній певний обов`язок у зв`язку з чим, у суду були б наявні підстави для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Крім того, позиція заявника про те, що оскільки починаючи з 16 липня 2019 року діти проживають з ним, а відтак, наявні підстави для задоволення вказаної заяви, є хибною.

Колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 29 червня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб (а.с. 07) від якого, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народились діти ОСОБА_7 та ОСОБА_4 (а.с. 08, 09).

08 серпня 2019 року Дарницьким районним судом міста Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 18 липня 2019 року й до досягнення дітьми повноліття (а.с. 15).

Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 06 грудня 2019 року в квартирі АДРЕСА_1 проживають ОСОБА_1 ОСОБА_4 та ОСОБА_7 (а.с. 154).

З пояснень ОСОБА_2 від 24 грудня 2019 року вбачається, що остання проживає в місті Балаклія Харківської області. 16 липня 2019 року ОСОБА_6 без відома ОСОБА_2 забрав дітей до Києва, разом з тим, остання заперечує проти того, щоб діти проживали з ОСОБА_1 , в зв`язку з тим, що діти перенесли вчинення домашнього насильства у їх присутності (а.с. 155-156).

У своїх заявах від 18 грудня 2019 року, від 27 липня 2019 року та від 21 жовтня 2019 року ОСОБА_2 зазначає про те, що 16 липня 2019 року ОСОБА_1 без її дозволу забрав дітей до міста Києва та не дає останній бачитись з ними. Крім того, остання заперечує проти того, щоб діти проживали з батьком, та вважає, що діти повинні проживати з нею (а.с. 157, 158-161, 162-163).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Згідно ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» судовий наказ є виконавчим документом.

Відповідно до положень ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.3 ст.431 ЦПК України виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Заява про видачу судового наказу повинна відповідати вимогам ст.ст. 163, 164 ЦПК України.

Відповідно до ст. 167 ЦПК України суд розглядає заяву про видачу судового наказу протягом п`яти днів з дня її надходження, а якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, - протягом п`яти днів з дня отримання судом у порядку, передбаченому частинами п`ятою, шостою статті 165 цього Кодексу, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника. Розгляд проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника.

За результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Судовий наказ оскарженню в апеляційному порядку не підлягає, проте може бути скасований у порядку, передбаченому цим розділом

Під час апеляційного перегляду колегією суддів встановлено, що 16 липня 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Дарницького районного суду міста Києва з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дітей в якій зазначила про те, що діти проживають з нею та перебувають виключно на її утриманні. До вказаної заяви заявником було додано, зокрема, копії свідоцтва про шлюб та свідоцтв про народження дітей.

Так, перевіривши заяву про видачу судового наказу на відповідність вимогам ст.ст. 163, 164 ЦПК України та дослідивши надані заявником докази, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для її задоволення. Тобто, рішення про видачу судового наказу про стягнення аліментів було прийнято судом на підставі наявних в матеріалах справи доказах.

Частиною 1 ст.432 ЦПК України встановлено, що суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч.2 ст.432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Так, як на підставу для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню в своїй заяві заявник посилається на те, що діти починаючи з 16 липня 2019 року проживають з ним. Разом з тим, колегією суддів встановлено, що до 16 липня 2019 року діти проживали разом з матір`ю. з численної кількості заяв, які наявні в матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_2 не погоджується з тим, що на даний час діти проживають з скаржником та вважає, що діти повинні проживати з нею. Крім того, рішення суду щодо визначення місця проживання дітей з батьком, матеріали справи не містять, а відтак, суд позбавлений можливості дійти висновку про те, що діти й надалі будуть проживати саме з батьком.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заява про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Посилання скаржника на те, що на час звернення ОСОБА_2 до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів діти проживали з скаржником, не спростовують висновки суду першої інстанції, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, до 16 липня 2019 року діти проживали з матір`ю, рішення суду про те, що діти проживають з батьком матеріали справи не містять. Таким чином, суд позбавлений дійти висновку про те, що в подальшому діти не будуть проживати з матір`ю, а й надалі залишаться проживати з батьком.

Посилання скаржника на те, що підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню є факт проживання дітей зі скаржником, а не помилковість видачі судового наказу, як зазначає суд першої інстанції, не спростовує висновки суду першої інстанції, оскільки, в оскаржуваній ухвалі судом було надано оцінку, зокрема, такій підставі, як проживання дітей з батьком. Разом з тим, дослідивши наявні в матеріалах справи доказів, зокрема, які стосуються факту проживання дітей з батьком, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вказаної заяви.

Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що не застосуванням до спірних відносин ст. 7 СК України, судом першої інстанції було порушено норми матеріального права, оскільки, вказана стаття містить загальні засади регулювання сімейних відносин, разом з тим, норми вказаної статті не підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 16 березня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 16 липня 2020 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: В. В. Саліхов

О. В. Шахова