Справа № 201/1765/20
Провадження № 2/201/1698/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

09 липня 2020 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Чонкою А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 20 лютого 2020 року звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , в якій просить визнати за ним право власності на Ѕ частину земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та право власності на Ѕ частину житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевим А.В., зареєстрованим в реєстрі № 4354 від 25 грудня 2007 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 придбали у ОСОБА_4 по Ѕ частині земельної ділянки площею 0,1065 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . На вказану земельну ділянку позивач отримав державний акт на право власності ЯЖ № 387638 від 29 жовтня 2008 року кадастровий номер :03:189:0029. ОСОБА_3 отримав державний акт на право власності ЯЖ № 387637 від 29 жовтня 2008 року , виданий управлінням земельних ресурсів у м. Дніпропетровську кадастровий номер :03:189:0029.

Згідно договору купівлі - продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Румянцевим А.В., зареєстрованим в реєстрі № 4343 від 25 грудня 2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 придбали по Ѕ частині домоволодіння у ОСОБА_4 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 зареєстрував своє право власності на частину домоволодіння в КП «ДМБТІ» 30 січня 2008 року за № 8984277, а ОСОБА_1 30 січня 2008 року за № 8984277.

Фіктивним рішенням Київського районного суду м. Сімферополя АРК від 11 жовтня 2013 року по справі № 123/1947-13ц, нерухоме майно позивача, 19 квітня 2016 року незаконно привласнив ОСОБА_5 та в подальшому 26 квітня 2016 року продав ОСОБА_2 .. В єдиному реєстрі судових рішень під № 123/1947-13ц значиться інше судове рішення. Приватним нотаріусом Щетіловою О.В. 26 квітня 2016 року о 11:18:29 винесено рішення № 29416575 про реєстрацію права власності на земельну ділянку за ОСОБА_5 , яка належала позивачу та ОСОБА_3 .

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 жовтня 2018 року в цивільній справі № 202/8096/16 задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Щетілової О.В., треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ПАТ «Укрсиббанк» про визнання протиправними та скасування рішень № 29416575 від 26 квітня 2016 року приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Щетілової О.В. щодо реєстрації права власності за ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,1065 га., кадастровий номер :03:189:0029 та домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

26 квітня 2016 року договір купівлі - продажу земельної ділянки, кадастровий номер :03:189:0029, площею 0,1065 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 укладено між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 та посвідчено нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В. за № 1411. В той же день 26 квітня 2016 року нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В. за № 1408, посвідчено договір купівлі продажу домоволодіння АДРЕСА_1 укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2019 року у справі № 201/3241/18, задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , третя особи приватний нотаріус ДМНО Щетілова О.В., ОСОБА_1 та ПАТ «Укрсиббанк» про визнання недійсним договорів купівлі продажу та скасування рішень.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2019 року у справі № 201/7893/18 задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки та Ѕ частини будинку. Рішення набрало чинності 09 грудня 2019 року.

Тому позивач посилаючись на норми ст.ст. 321, 392,328, ЦК України просив визнати за ним право власності на Ѕ частину земельної ділянки кадастровий номер :03:189:0029 площею 0.1065 га, розташованої за адресою АДРЕСА_1 , та визнати за ним право власності на Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 20 лютого 2020 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.22).

Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.25).

Ухвалою суду від 21 лютого 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності (а.с.23-24).

До суду 28 лютого 2020 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.27).

Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги просив задовольнити, проти заочного порядку розгляду справи не заперечував.

Відповідач клопотань і відзиву на позовну заяву суду не надав, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Третя особа в судове засідання не з`явився, просив слухати справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував.

Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 27 жовтня 2008 року Управління земельних ресурсів у місті Дніпропетровську Дніпропетровської області видано ОСОБА_1 державний на право власності на земельну ділянку площею 0,1065 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки: :03:189:0029 (а.с. 4).

Згідно договору купівлі - продажу від 26 квітня 2016 року, зареєстрованого в реєстрі № 1411, та посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грамс О.В. , ОСОБА_5 продав , а ОСОБА_2 придбав земельну ділянку площею 0,1065 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 5-6)

Згідно договору купівлі - продажу від 26 квітня 2016 року, зареєстрованого в реєстрі № 1408, та посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Грамс О.В. , ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_2 придбав житловий будинок АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці площею 0,1065 гектару, яка має кадастровий номер :03:189:0029 (а.с. 7-8)

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2019 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , треті особи: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Щетілова Ольга Валеріївна, ОСОБА_1 , Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та скасування рішень. Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 26.04.2016р., кадастровий номер :03:189:0029, площею 0,1065 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 та посвідчений нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В. за № 1411. Скасовано рішення № 29488830 від 30.04.2016р. приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Щетілової О.В. щодо реєстрації права власності за ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1065 га, кадастровий номер :03:189:0029, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 26.04.2016р. (літ.А-1-житловий будинок, літ. В - сарай, літ. Г- сарай, літ. Д, Е - убиральні, №1-6 - споруди, 1, II, III, IV - замощення), який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 та посвідчений нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Щетіловою О.В. за № 1408. Скасувано рішення № 29488830 від 30.04.2016р. приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Щетілової Ольги Валеріївни щодо реєстрації права власності за ОСОБА_2 житлового будинку (літ. А-1-житловий будинок, літ. В - сарай, літ. Г- сарай, літ. Д, Е - убиральні, №1-6 - споруди, I, II, III, IV - замощення), який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення суду набрало чинності 23 травня 2019 року. (а.с.9-15)

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2019 року, яке набрало чинності 09 грудня 2019 року визнано за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на Ѕ частину земельної ділянки, кадастровий номер :03:189:0029, площею 0,1065 га , розташованої за адресою : АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) право власності на Ѕ частину житлового будинку (літ.А-1-житловий будинок, літ. В - сарай, літ. Г - сарай, літ. Д,Е - убиральні, №1-6 - споруди, I,II,III,IV-замощення), який розташовано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16-18).

Відповідно до норм ч. 1 ст. 15 та ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушенні, невизнанні або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Ст.321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленим законом.

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності .

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Заявляючи позовні вимоги позивач ОСОБА_1 посилається на порушення відповідачем його майнового права та посилаючись на вимоги ст. 321 , 392, 328 ЦК України просить визнати за ним право власності на спірний будинок та земельну ділянку які він втратив нібито на підставі фіктивного рішення Київського районного суду м. Сімферополя АРК, однак на підтвердження належності йому на праві власності будинку АДРЕСА_1 , жодного доказу суду не надає. Натомість посилається на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2019 року яким визнано недійсними договори купівлі - продажу земельної ділянки та домоволодіння розташованих за адресою АДРЕСА_1 та скасовано рішення про реєстрацію права власності нерухомого майна за ОСОБА_2 ..

За положеннями статей 330, 387, 388 ЦК України власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Власник може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, котра є останнім набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене, та без визнання попередніх угод недійсними дана правова позиція викладена в постанові ВСУ від 17 грудня 2014р. у справі № №6-140цс.

Статтею 5 ЦПК України визначені способи захисту, які застосовуються судом. Так, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Стаття 12 ЦПК України передбачає принцип змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Зміст зазначених у ст. 15 ЦК підстав для захисту не розкривається, але він відображений у відповідних нормах статей, що регулюють ту чи іншу категорію правовідносин.

Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, у: недотриманні сторонами в момент вчинення правочину вимог закону (ст. 215 ЦК); безпідставному заволодінні особою майном іншої особи-власника (ст. 387 ЦК); невиконанні чи неналежному виконанні умов зобов`язання (ст. 610 ЦК); безпідставній односторонній відмові від договору (ст. 651 ЦК); продажу товара неналежної якості (ст. 678 ЦК); втраті чи пошкодженні речі (ст. 951 ЦК); спричиненні фізичній чи юридичній особі майнової чи немайнової (моральної) шкоди (ст. 1166 - 1167 ЦК) тощо.

Частиною 2 ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Відповідно до абз. 2 п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках..

Цивільним кодексом України та іншими законами може встановлюватися для захисту певних чи окремих категорій прав спеціальні способи захисту прав. У тих випадках, коли спеціальна норма закону встановила інший, ніж визначений ст. 16 ЦК, спосіб захисту, застосовується спосіб захисту, встановлений спеціальною нормою. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

За викладених обставин, вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню через невірно обраний спосіб захисту порушеного права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 76-78, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про визнання права власності залишит без задоволення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська.

Повний текст рішення виготовлено 16 липня 2020 року

Суддя С.О. Демидова