ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1230/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю представника апелянта,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Палінчака О.М. від 28 травня 2020 року про призначення повторної експертизи у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Савіцька Ірина Леонідівна, про визнання недійсним заповіту.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

встановив:

В листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернулася в суд з цим позовом до відповідачів і просила визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 , посвідчений 04 квітня 2013 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Савіцькою І.Л., реєстровий № 460. Посилалася на те, що на момент складання і посвідчення цього заповіту її батько внаслідок психічної хвороби не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а також перебував під психологічним впливом відповідачів, а тому його волевиявлення не було вільним і не відповідало його волі.

За клопотанням представника позивача ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 лютого 2020 року призначено у справі посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Хмельницької обласної психіатричної лікарні №1. На вирішення експертів поставлено питання: Чи хворів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на психічну хворобу на час складання заповіту ІНФОРМАЦІЯ_3 , якщо так, то чи розумів він у цей час значення своїх дій та чи міг керувати ними?

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи № 220 від 22 квітня 2020 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час складання заповіту ІНФОРМАЦІЯ_3 хворів на психічну хворобу у вигляді легкого когнітивного розладу внаслідок судинного ураження головного мозку, проте на зазначений період він розумів значення своїх дій та міг керувати ними.

28 травня 2020 року позивач ОСОБА_2 подала до суду клопотання про призначення повторної посмертної судово-психіатричної експертизи. На вирішення експертизи просила поставити питання: Чи можна однозначно стверджувати, що на момент оформлення заповіту ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 усвідомлював значення своїх дій і міг керувати ними?

В обґрунтування клопотання вказала, що висновок експерта є упередженим, оскільки він був складений експертами, що працюють в ХОПЛ №1, де перебував на лікуванні ОСОБА_4 . Крім цього, висновок містить ряд суперечностей між дослідницькою та підсумковою частинами, не містить відповідей на всі питання, які були поставлені судом. Посилання експерта у своєму висновку на медичну документацію хворого є необґрунтованими, оскільки в матеріалах справи відсутні ці документи, а суд не надавав їх на вирішення експертизи, отже, порушена процедура проведення такої експертизи.

Тому просила доручити проведення повторної експертизи Київському міському центру судово-психіатричної експертизи.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 травня 2020 року призначено у справі повторну посмертну судово-психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам Київського міського центру судово-психіатричної експертизи. На вирішення експертів поставлено питання: Чи можна однозначно стверджувати, що на момент оформлення заповіту ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , усвідомлював значення своїх дій і міг керувати ними? На час проведення судово-психіатричної експертизи провадження у справі зупинено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою, просить її скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вказує на невмотивованість ухвали не зазначено підстави для призначення повторної судової експертизи, в чому полягає необґрунтованість висновку експертизи від 22.04.2020 року, та/або які сумніви у його правильності. Вказує, що позивачем не доведено упередженості при проведенні ХОПЛ №1 судової експертизи. При цьому позивач не оскаржував в апеляційному порядку ухвалу суду про призначення експертизи в частині визначення виконавцем експертизи ХОПЛ №1. На думку апелянта, експерти правильно керувалися медичною документацією, яка була витребувана судом на підставі клопотання позивача. У суду не було підстав для призначення повторної судово-психіатричної експертизи.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Представник апелянта підтримала апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про розгляд справи.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не відповідає встановленим вимогам.

Так, відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно.

Згідно з ч. 1 ст. 104 ЦПК України про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються на дослідження та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Відповідно до ч. 2 ст. 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

За змістом вказаної норми повторна експертиза може бути призначена виключно за наявності однієї із таких обставин або їх сукупності: 1) висновок експерта буде визнано необґрунтованим; 2) висновок експерта буде визнано таким, що суперечить іншим матеріалам справи; 3) висновок експерта викликає сумніви в його правильності.

Згідно з пунктом 3 ч. 1 ст. 260 ЦПК України ухвала, що викладається окремим документом, складається з мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Як вбачається із змісту оскаржуваної ухвали, суд обмежився посиланням на ч. 2 ст. 113 ЦПК України, проте не навів підстав для призначення повторної судової експертизи, зокрема, в чому полягає необґрунтованість висновку судового експерта, чи є цей висновок таким, що суперечить матеріалам справи, або чи є сумніви в його правильності.

Крім цього, в порушення пункту 1.2.13 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 08 жовтня 1998 року № 53/5, на вирішення повторної експертизи поставлене питання, відмінне від питань, що були поставлені на вирішення первинної експертизи, тоді як мали вирішуватися ті ж питання, що й при проведенні первинної експертизи.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 107 ЦПК України матеріали, необхідні для проведення експертизи, експерту надає суд, якщо експертиза призначена судом, або учасник справи, якщо експертиза проводиться за його замовленням. При призначенні експертизи суд з урахуванням думки учасників справи визначає, які саме матеріали необхідні для проведення експертизи. Суд може також заслухати призначених судом експертів з цього питання. Копії матеріалів, що надаються експерту, можуть залишатися у матеріалах справи.

Експерт не має права з власної ініціативи збирати матеріали для проведення експертизи, розголошувати відомості, що стали йому відомі у зв`язку з проведенням експертизи, або повідомляти будь-кому, крім суду та учасника справи, на замовлення якого проводилася експертиза, про її результати.

При визначенні матеріалів, що надаються експерту чи експертній установі, суд у необхідних випадках вирішує питання про витребування відповідних матеріалів за правилами, передбаченими цим Кодексом для витребування доказів.

Матеріали справи не містять даних, що при призначенні первинної судової експертизи суд з участю учасників справи визначав матеріали, які слід надати експерту, та вирішував питання про витребування відповідних матеріалів за правилами, передбаченими цим Кодексом для витребування доказів.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 лютого 2020 року зобов`язано експертів Хмельницької обласної психіатричної лікарні №1 під час проведення експертизи використовувати документи та матеріали, які стосуються ОСОБА_4 , що знаходяться в ХОПЛ № 1.

Наведене цілком свідчить про порушення ч.ч. 1-3 ст. 107 ЦПК України при призначенні та проведенні посмертної судово-психіатричної експертизи, а отже, викликає сумніви в правильності висновку судово-психіатричної експертизи № 220 від 22 квітня 2020 року.

Відтак підстави для призначення повторної судово-психіатричної експертизи у справі існують.

Разом з тим, призначаючи повторну експертизу, суд першої інстанції в порушення ч.1 ст. 104, ч.ч. 1-3 ст. 107 ЦПК України не визначив матеріали, які слід надати експерту, та не вирішував питання про їх витребування у встановленому порядку, а також допустив помилку при формулюванні питань, що ставляться на вирішення повторної експертизи.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З врахуванням наведеного, оскаржувана ухвала суду прийнята з порушенням норм процесуального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, відтак підлягає скасуванню як помилкова з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28 травня 2020 року про призначення повторної експертизи у справі скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 липня 2020 року.

Судді Л.М. Грох

А.В. Купельський

Т.О. Янчук