Справа № 201/5769/20
Провадження № 2-о/201/969/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року м Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

з секретарем судового засідання Шумейко А.С.

за участі :

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

представник заінтересованої особи Романчук М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дніпровська міська рада про встановлення факту батьківства та встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 18 червня 2020 року звернулася до суду із заявою, де заінтересованою особою є Дніпровська міська рада у якій просить встановити, що ОСОБА_3 , громадянин України, який народився у 1951 році та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_1 , громадянки України, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Бор Горьківської області, Російська Федерація; та встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 із ОСОБА_3 , 1951 року народження, на час відкриття спадщини.

В обґрунтування своєї заяви заявник посилається на те, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Бор Горьківської області, Росія. Її батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , оскільки батьки не перебували в шлюбі, в свідоцтві про її народження в графі « отец » відсутній запис про батька. Її батьки перебували у фактичних шлюбних відносинах, вели господарство ще до її народження. Після народження мати покинула її та батька, вихованням заявниці займався батько ОСОБА_3 , проживали однією сім`єю, батько піклувався про неї до повноліття. Після повноліття вони продовжували проживати однією сім`єю, вели спільне господарство, та з січня 2014 року вона стала піклуватися про батька до самої його смерті, оскільки він був інвалідом 1 групи з дитинства та з січня 2014 року взагалі не міг рухатися. Проживали за адресою АДРЕСА_1 , де вона була зареєстрована у період з червня 2010 року по 24 вересня 2012 рік. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 . Встановлення факту батьківства та встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, їй потрібно для отримання свідоцтва про право на спадщину (а.с.1-4).

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 червня 2020 року справа за указаної заявою передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.25).

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2020 року було відкрито провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дніпровська міська рада про встановлення факту батьківства та встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.26).

Заявник та її представник у судовому засіданні вимоги, викладені у заяві, підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у заяві.

Представник заінтересованої особи Дніпропетровської міської ради в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви, пославшись на не доведеність батьківства заявниці з померлим.

Суд, заслухавши пояснення заявника її представника, представника заінтересованої особи допитавши свідків, розглянувши подані заявником матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до таких висновків.

Судом було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 05 січня 2015 року відділом державної реєстрації смерті служби Дніпропетровського міського управління юстиції (а.с.6).

Після смерті ОСОБА_3 , який проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , відкрилася спадщина на будинок (а.с. 13-15), власником якого був ОСОБА_3 , що підтверджується договором від 12 липня 1991 року, посвідченого державним нотаріусом першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Ягоренко Т.Л. (а.с.12)

Згідно із свідоцтвом про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , її матір`ю записана ОСОБА_4 , в графі « отец » запис відсутній (а.с.5).

Відповідно до довідки виданої головою квартального комітету № 1 Жовтневого району від 11 червня 2010 року виданої ОСОБА_3 , проживаючому в АДРЕСА_1 про те, що його сім`я складається з 2х осіб - ОСОБА_1 , донька, проживає з дня народження (а.с.8)

Згідно будинкової книги, ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з ІНФОРМАЦІЯ_4 по день смерті, ОСОБА_1 була зареєстрована за вказаною адресою до ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.9-10).

Факт проживання ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 також підтверджується протоколом про адмінінстративне правопорушення серія НОМЕР_3 від 24 червня 2010 року складеного на ОСОБА_1 , за проживання в буд . АДРЕСА_1 , без реєстрації (а.с. 11)

Окрім того факт родинних відносин, а саме що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_1 та факт проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 на час відкриття спадщини, підтверджується показами свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 які в судовому засіданні пояснили, що вони знають ОСОБА_3 та його доньку близько двадцяти років, ОСОБА_3 завжди називав ОСОБА_1 донькою, проживали однією сім`єю по вул. Муромська, вели спільне господарство та піклувалися один про одного до самої смерті ОСОБА_3 .

Згідно із ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження.

За умовами ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно із ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5 в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах, що мають юридичне значення» передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Пунктом 21 постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах, що мають юридичне значення» суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст. 53 Кодексу про шлюб та сім`ю Української РСР. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад , відповідно до ч. 2 ст. 55 Кодексу про шлюб та сім`ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р ., необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Враховуючи що ОСОБА_1 народилася 1972 року, тобто до 01 січня 2004 року , отже при розгляді даної заяви необхідно застосовувати норму ст. 53 КпШС УРСР

Згідно пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні.

Стаття 53 КпШС УРСР передбачає, що в разі народження дитини у батьків, які не були у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлено в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Заяви про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини в порядку окремого провадження підлягають задоволенню судом, якщо у паспорті спадкоємця відсутня відмітка про місце реєстрації особи.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно Конституції України та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особи, що мешкають в Україні не зобов`язані постійно проживати в місці своєї реєстрації, отже обставина (факт) спільного проживання спадкодавця та спадкоємців підлягає доведенню належними способами та засобами.

Оцінюючи усі докази які було досліджені судом у ході судового засідання в їх сукупності, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості даної заяви, у зв`язку з чим вважає за можливе задовольнити її у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 293, 294, 315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дніпровська міська рада про встановлення факту батьківства та встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_3 , громадянин України, який народився у 1951 році та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_1 , громадянки України, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Бор Горьковської області, Російська Федерація.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 із ОСОБА_3 , 1951 року народження, на час відкриття спадщини.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 04 серпня 2020 року.

Суддя С.О. Демидова