Справа № 638/9793/20
Провадження № 2/638/4029/20
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

21 липня 2020 року Суддя Дзержинського районного суду м.Харкова Аркатова К.В., при прийнятті позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , фізична особа-підприємець ОСОБА_5 про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння

Однак зазначена позовна заява не може бути прийнята судом до розгляду, так як не відповідає вимогам ст. 177 ЦПК України, а саме: до позовної заяви не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку розмірі.

Позивачем надано клопотання про звільнення сплати судового збору обґрунтовуючи це скрутним матеріальним станом.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті

Згідно до ч.1,2,3 ст.136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть сплачені, заява відповідно до статті 257 цього Кодексу залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Європейський Суд з прав людини у рішенні від 19.06.2001 року №2 Справа «Креуз проти Польщі» зазначає, що судові органи не змогли забезпечити належного балансу між інтересами держави у стягненні судових зборів за розгляд позовів, з одного боку, та інтересом позивача у відстоюванні свого позову в суді, з другого боку, так як збір, який вимагався від заявника за розгляд справи надмірний. Внаслідок цього останній утримався від позову та справу так і не розглянуто судомо. Це, завдало шкоди самій суті права на доступ до суду так як, судовий збір, який підлягав сплаті дорівнював середньому річному заробітку у Польщі на той час. Також, заявником при поданні клопотання про звільнення від сплати судового збору до суду Польщі подавалась декларація про відсутність доходів. В той же час, Європейський Суд з прав людини у згаданому рішенні зазначає, що "Право на суд" не є абсолютним, а може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх "цивільних прав та обов`язків", пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети. Інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Більше того, положення пункту 1 статті 6 Конвенції не означає беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах. Відповідно вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.

Зазначене також, відображене у рішенні ЄСПЛ «Паскіні проти Сан Марино» в якому зазначено, що сума судових витрат була значною, але не була необґрунтована з огляду на цінність позову, тобто цим не порушено право на доступ до суду, а суму судового збору була пропорційною встановленій ціні позову.

Оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (п. 44 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Kniat v. Poland»; пункти 6364 рішення ЄСПЛ від 26 липня 2005 року у справі «Jedamski and Jedamska v. Poland»).

Відстрочення від сплати судового збору за подання позову враховуючи майновий стан сторони є правом, а не обов`язком суду.

Оскільки ціна позову становить 1026000 грн, суму судового збору встановлена законом у розмірі 10260 грн є обґрунтованою, позивачем не доведено підстав, які б поза розумним сумнівом вказували на неможливість сплати позивачем суми судового збору, не надано доказів на підтвердження саме майнового стану, що унеможливлює сплату судового збору у відповідності до чинного законодавства. Так, незадовільний матеріальний стан залежить не лише від розміру призначеної пенсії, а й від відсутності у особи нерухомості, депозитів, акцій, активів у фінансових установах, документів про відсутність доходів членів сім`ї, відсутність чи наявність виплат соціальної допомоги, тощо.

Враховуючи викладене, суддя відмовляє у задоволенні клопотання про відстрочення.

Відповідно до ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог викладених у ст. 175, 177 ЦПК України, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

На підставі наведеного, керуючись ст. 175,177,185 ЦПК України, суддя,-

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , фізична особа-підприємець ОСОБА_5 про визнання права власності та витребування майна із чужого незаконного володіння - залишити без руху, запропонувати позивачу протягом 10 діб з моменту отримання ухвали усунути недоліки позовної заяви.

Роз`яснити позивачу, що у разі не усунення недоліків позовна заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя