Справа № 599/1060/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" липня 2020 р. Зборівський районний суд Тернопільської області в складі: головуючої судді Чорної В. Г., при секретарі Грицай О.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Зборові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у сумі 4750доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на 18 травня 2020 року становить 126492 грн (сто двадцять шість тисяч чотириста дев`яносто дві гривні). Відповідач в добровільному порядку свої боргові зобов`язання не виконує, а тому він вимушений звернутися за захистом своїх порушених прав до суду. Просить стягнути з відповідача в його користь 4750 доларів США, що в гривневому еквіваленті згідно офіційного курсу НБУ станом на 18 травня 2020 року становить 126492,00 (сто двадцять шість тисяч чотириста дев`яносто дві) гривні, зокрема, 2000.00 доларів США, що еквівалентно 53260.00 гривень згідно розписки від 31.05.2017р.; 1250.00 доларів США, що еквівалентно 33287.00 гривень згідно розписки від 19.09.2017р.; 1500.00 доларів США, що еквівалентно 39945.00 гривень згідно розписки від 03.11.2017р.

Представник позивача подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує за обставин зазначених у позові, просить їх задоволити. Суд, в силу п.3 ст.211 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу за відсутності позивача.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, хоча про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, що згідно ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті.

Приймаючи до уваги вимоги ст.ст. 223, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе слухати дану справу без особистих пояснень відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо даних про взаємовідносини сторін, з приводу яких виник спір.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив такі обставини: як вбачається із письмових розписок, оглянутих у судовому засіданні, 31 травня 2017 року ОСОБА_2 , взяла кошти у сумі 2000 доларів США та зобов`язалася повернути кошти не пізніше 30 днів від дня пред`явлення вимоги про їх повернення. 19 вересня 2017 ОСОБА_2 , взяла кошти у сумі 1250 доларів США та зобов`язалася повернути кошти не пізніше 30 днів від дня пред`явлення вимоги про їх повернення. 03 листопада 2017 року ОСОБА_2 , взяла кошти у сумі 1500 доларів США та зобов`язалася повернути кошти не пізніше 30 днів від дня пред`явлення вимоги про їх повернення.

На виконання вимог розписок позивачем 14.04.2020 відповідачу надіслана вимога про повернення коштів згідно: розписки від 19.09.2017; розписки від 03.11.2017; розписки від 31.05.2017 до 17 травня 2020 року включно, що підтверджується накладною №213 та описом цінного листа від 14.04.2020.

Однак, в порушення умов зазначених у розписках, кошти в сумі 126492,00 гривні відповідач не повернула, жодних дій на виконання своїх боргових зобов`язань не вчинила.

Відповідно до ч.2 ст. 533 ЦКУ якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Вимогами ст.1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналогічні по суті висновки містяться і у постановах Верховного Суду України від 19 лютого 2020 року р. у справі № 61-14859св18, в постанові ВС від 26.09.2018 у справі №483/1953/16-ц.

Так, відповідно до вказаних висновків Верховного Суду України, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні також виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

В силу ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Вказана правова позиція міститься в постанові Верховного суду від 16.01.2019 року у справі № 14-446цс18.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст..76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

У судовому засіданні, із наявних при матеріалах справи, письмових доказів встановлено, що на момент звернення позивача до суду, відповідач не виконав зобов`язання за договором позики, оскільки не повернув отримані від нього кошти в сумі 4750 доларів США.

Таким чином, суд вважає, що з відповідача слід стягнути в користь позивача суму боргу в розмірі 4750 доларів США, що в еквівалентно (згідно курсу НБУ станом на 18.05.2020 року) 126492,00 грн., зокрема, 2000.00 доларів США, що еквівалентно 53260.00 гривень згідно розписки від 31.05.2017р.; 1250.00 доларів США, що еквівалентно 33287.00 гривень згідно розписки від 19.09.2017р.; 1500.00 доларів США, що еквівалентно 39945.00 гривень згідно розписки від 03.11.2017р.

В силу вимог статті 141 ЦПК, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 840, 80 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4,13,82,263,265,280-284,289 ЦПК України, ст.61Конституції України, ст.ст.549,625 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жительки с.Нестерівці, Зборівського району, Тернопільської області, в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 жителя АДРЕСА_1 , суму боргу в розмірі 4750 доларів США, що в еквівалентно (згідно курсу НБУ станом на 18.05.2020 року) 126492,00 грн з них: 2000.00 доларів США, що еквівалентно 53260.00 гривень згідно розписки від 31.05.2017р.; 1250.00 доларів США, що еквівалентно 33287.00 гривень згідно розписки від 19.09.2017р.; 1500.00 доларів США, що еквівалентно 39945.00 гривень згідно розписки від 03.11.2017р.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жительки с.Нестерівці, Зборівського району, Тернопільської області, в користь держави 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. судового збору.

Рішення може бути переглянуте Зборівським районним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Повне рішення суду складене 20 липня 2020 року.

Суддя Зборівського

районного суду Чорна В.Г