КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2020 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Березовенко Р.В., Лівінський С.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 квітня 2020 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до ОСОБА_1 з позовом, згідно з яким просило: стягнути з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.02.2011 у розмірі 76 562,75 грн. та судовий збір у розмірі 1 921,00 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що 26.02.2011 ОСОБА_1 підписала з банком Анкету-заяву, згідно з якою отримала кредит на суму 13 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві, однак у порушення умов договору відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного внесення платежів за договором не виконав, внаслідок чого станом на 01.07.2019 утворилася заборгованість у розмірі 76 562,75 грн.

Також, зазначає, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір.

При цьому, вказує, що, враховуючи положення п.п. 2.1.1.12.6, 1.1.3.2.3 «Умов та правил надання банківських послуг», підписання відповідачем договору від 26.02.2011 є його прямою та безумовною згодою щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого банком.

Але, в порушення умов договору та положень ст.ст. 509, 526, 527, 530 ЦК України, відповідач свої зобов`язання за договором не виконував та станом на 01.07.2019 мала заборгованість за договором у загальному розмірі 76 562,75 грн., з яких: 30 479,26 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 20 588,38 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 20 585,40 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 783,67 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу; та штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500, 00 грн. - фіксована частина; 3 622,04 грн. - процентна складова. (а.с. 1-3).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22.04.2020 позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 76 562,75 грн., вирішено питання про розподіл судового збору (а.с. 68-72).

В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

При цьому, в обґрунтування своєї апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції надав оцінку доказам, які подані у копіях за відсутності оригіналів, також помилково дійшов висновку про те, що між сторонами було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала кредит та не перевірив розмір наданих банком коштів та розмір коштів які стягнуто з останнього. Крім того, судом не перевірено розрахунок заборгованості на предмет належності до первинних касових документів.

08.07.2020 представником банку надано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказується, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки обставини викладені в ній не спростовують висновків суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.02.2011 відповідач підписав Анкету-заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно якої отримав кредит у розмірі 13 500,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 11).

У заяві зазначено, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг.

До заяви банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку (а.с. 12, 13-27).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 01.07.2019 становить 76 562,75 грн., з яких: 30 479,26 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 20 588,38 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту; 20 585,40 грн. - пеня за прострочене зобов`язання; 783,67 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу; та штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500, 00 грн. - фіксована частина; 3 622,04 грн. - процентна складова (а.с. 6-10).

Так, згідно зі ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Крім того, згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З наданої анкети-заяви вбачається, що вона заповнена рукописним способом із зазначенням інформації про персональні та контактні дані ОСОБА_1 , а також останньою проставлено підпис під текстом у розділі «Ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку, виявляю бажання оформити на своє ім`я».

Зазначений розділ передбачає проставляння відміток навпроти запропонованого виду карток (картка «Універсальна», картка класа Gold, ідентифікація з паспортом, зарплатна картка, пенсійна картка, ощадкнижка (депозит), дебетова особиста картка), а також суму бажаного кредитного ліміту.

З наданої Анкети-заяви розділу «Прошу надати мені перелічені нижче послуги» вбачається яку саме картку виявив бажання отримати відповідач, а саме платіжна картка Кредитка «Універсальна».

Із виписки чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомата, а отже й отримав кредитну картку, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Із виписки вбачається, що відповідач знімала кредитні кошти, потім частково погашала заборгованість за договором і знову користувалася кредитними коштами. Користуючись кредитними коштами, відповідачу були добре відомі і зрозумілі умови договору.

Крім того, відповідач не заперечує в своїй апеляційній скарзі про отримання грошових коштів та користування ними. Разом з тим, твердження ОСОБА_1 про те, що вона сплатила всю суму та на час розгляду справи заборгованості вже не має, колегія суддів оцінює критично, оскільки доказів на підтвердження відсутності заборгованості матеріали справи не містять.

Отже, вина відповідача у зобов`язальних правовідносинах презюмується, якщо він не доведе відсутності своєї вини, тобто доведе належними та допустимими доказами погашення заборгованості або доведе іншій розмір заборгованості.

Відповідачем ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано альтернативного, наданому позивачем, розрахунку заборгованості, та доказів погашення заборгованості, які б спростували наданий позивачем розрахунок.

ОСОБА_1 також підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» (а.с. 12).

Підписана відповідачкою довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» містить умови щодо розміру процентної ставки у пільговому періоді - 0,01% річних, базової процентної ставки - 2,5% в місяць та процентної ставки на суму несанкціонованого перевищення ліміту - 3,75% в місяць, порядку їх нарахування, порядку погашення заборгованості по кредиту, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір та порядок нарахування пені та штрафу (а. с. 12).

Тобто, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору, крім того, відповідач не оскаржувала умови кредитування.

Разом з тим, слід зазначити. що з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що з 01.07.2015 позивачем до тіла кредиту зараховувалися нараховані та не погашені проценти за користування кредитом та пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100,00 грн., у зв`язку із чим був сформований прострочений кредит, який у подальшому збільшувався на розмір нарахованих та не сплачених процентів за користування кредитом та пені, вказані дії позивача суперечать положенням ст. 1054 та 1049 ЦК України, а тому в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 20 588,38 грн. та пені за прострочене зобов`язання у розмірі 20 589,40 грн. позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 штрафів.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» нарахування пені та штрафів передбачено за одне і теж порушення - прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором, а тому у суду відсутні підстави для стягнення із ОСОБА_1 штрафів в сумі 500,00 грн. - фіксована частина, та 3 622,04 грн. - процентна складова.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по штрафам у розмірі 4 122,04 грн., а тому в цій частині рішення суду підлягає скасуванню.

При вирішені даної справи колегія суддів, в порядку ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує правовий висновок Великої палати Верховного Суду, зроблений у постанові по справі № 342/180/17 від 03.07.2019, згідно якого витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Тобто, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Також, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що АТ КБ «Приватбанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відтак, всього на користь АТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_1 з урахуванням позовних вимог, задоволених судом першої інстанції, підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в сумі 30 479,26 грн. - заборгованість за тілом кредиту.

Інші доводи відповідача висновків суду не спростовують та на законність обґрунтованого рішення не впливають.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Згідно з ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 764,55 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 1 146,83 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, а всього 1 911,38 грн. судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 квітня 2020 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, пені та штрафів.

Ухвалити нове судове рішення, яким позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорт серії НОМЕР_1 ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) заборгованість в сумі 30 479 (тридцять тисяч чотириста сімдесят дев`ять),26 грн. - заборгованість за тілом кредиту.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 паспорт серії НОМЕР_1 ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) на користь Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) 3 203,26 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Р.В. Березовенко

С.В. Лівінський