У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.07.2020 Справа №607/12152/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді - Сливки Л.М

за участі секретаря судового засідання - Хамелко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі подання старшого державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківська) Кузь Терези Степанівни, заінтересовані особи: Фінансове управління Тернопільської міської ради, ОСОБА_1 , про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу,

ВСТАНОВИВ:

Старший державний виконавець Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Кузь Т. П. подала до суду подання про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за кордон, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, до виконання зобов`язання за судовим рішенням. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що на виконанні у Тернопільському міському відділі державної виконавчої служби знаходиться виконавче провадження №58295057 відкрите на підставі виконавчого листа №607/9747/16-к виданого 31 жовтня 2017 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_1 в користь Фінансового управління Тернопільської міської ради 20825,48 гривень затрачених на лікування потерпілого від злочину. 06 грудня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження АСВП № 58295057, копії постанови направлено сторонам виконавчого провадження. Рішення боржником ОСОБА_1 станом на даний час не виконане, декларації про його доходи у ДВС не подано. На виклик до державного виконавця 06 лютого 2019 року боржник не з`явився. 08 лютого 2019 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника. З метою визначення фінансового стану боржника державним виконавцем вчинялись запити у відповідні органи. Згідно відповідей Пенсійного фонду України , ІС ДП «НАІС» у МВС відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби, джерела отримання доходів боржником відсутні. Перевірити майновий стан боржника за адресою місця реєстрації та проживання по АДРЕСА_1 , виходом державного виконавця 03 грудня 2019 року не виявилось можливим , оскільки зі слів сусідки боржника він виїхав за кордон. Згідно відповіді ІС ДП «НАІС» від 05 грудня 2019 року на запит про перетин боржником державного кордону України повідомлено, що боржник ОСОБА_1 у період часу з 06 лютого 2019 року по 05 грудня 2019 року перетинав державний кордон України. За підрахунками державного виконавця боржник ОСОБА_1 перебував за кордоном 39 днів, мав би мати хоча б 50 євро на день відповідно до Шенгенського кодексу про кордони , таким чином загальна суму складає 1950 євро, що свідчить про те, що боржник перебуває за кордоном з метою отримання доходів , натомість від виконання рішення суду - ухиляється . Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нерухоме майно за боржником не зареєстроване . Боржником ОСОБА_1 сплачено в рахунок погашення боргу лише понад 5 тисяч гривень, про що надано квитанції, також згідно платіжного доручення від 09.10. 2019 р. перераховано 2038,75 гривень та 07 листопада 2019 року перераховано 637,37 гривень.

Вказуючи, що рішення суду боржником не виконано по даний час, та боржник ухиляється від його виконання, державний виконавець, покликаючись на вимоги ст. 441 ЦПК України просить подання задовольнити.

Дослідивши матеріали подання, суд встановив такі обставини:

31 жовтня 2017 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області виданий виконавчий лист №607/9747/16-к про стягнення з ОСОБА_1 в користь Фінансового управління Тернопільської міської ради 20825,48 гривень затрачених на лікування потерпілого від злочину.

06 грудня 2019 року старшим державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Кузь Терезою Степанівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження АСВП № 58295057, копії постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

Згідно наданих на запити державного виконавця відповідей Пенсійного фонду України інформація про отримання боржником ОСОБА_3 пенсії, роботи за трудовими та цивільно-правовими договорами, а також про останнє місце роботи - відсутня.

Згідно відповіді ІС ДП «НАІС» в МВС відсутні дані про зареєстровані за боржником ОСОБА_1 транспортні засоби.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна нерухоме майно за боржником ОСОБА_1 не зареєстроване.

На підставі постанови старшого державного виконавця про арешт майна боржника від 08 лютого 2019 року накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно , що належить боржнику ОСОБА_1 .

На виконання рішення суду боржником відповідно до квитанцій : 13 серпня 2018 року сплачено 900 гривень,14 травня 2018 року - 900 гривень, 13 вересня 2018 року - 800 гривень та 18 квітня 2018 року - 100 гривень .

Також відповідно до платіжних доручень від 03 жовтня 2019 року в рахунок виконання рішення суду звернене стягнення на грошові кошти боржника в розмірі 2038,75 гривень, а відповідно до платіжного доручення від 28 жовтня 2019 року - на грошові кошти в сумі 636, 37 гривень.

01 січня 2020 року боржником ОСОБА_1 надано державному виконавцю декларацію про його доходи та майно.

21 січня 2020 року надано боржником ОСОБА_1 надано пояснення старшому державному виконавцю , згідно із якими , на даний час він не працевлаштований, не має постійного доходу, тому не має можливості виконати рішення суду в повному обсязі .

Суд, розглянувши подання, вивчивши надані матеріали, приходить до висновку про те , що подання не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до положень статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судового рішення, на строк до повного виконання такого судового рішення.

В силу вимог п.5 ч.1, ч.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Положеннями п. 19 ч. 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

З аналізу зазначених норм матеріального та процесуального права вбачається, що подання про обмеження у праві виїзду за межі України вноситься виконавцем у разі ухилення боржника від виконання судового рішення, розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, а тому саме на останнього покладається тягар доказування.

Державний виконавець повинен довести факт свідомого ухилення боржника від виконання судового рішення, яке полягає: в утриманні від виконавчих дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; не наданні у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про доходи та майно, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; в несвоєчасній явці за викликом державного виконавця; в ненаданні письмового повідомлення про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Згідно з вимогами ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Положеннями ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі "Гочев проти Болгарії" ("Gochev v. Bulgaria" від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі; по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. З ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції; і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування).

При цьому, при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

Застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України, може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватись лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення.

Як вбачається із змісту подання, старший державний виконавець обґрунтовує подання тим, що боржник рішення суду не виконує.

Натомість із матеріалів подання вбачається, що боржником ОСОБА_1 рішення частково виконане відповідно до наданих квитанцій від 13 серпня 2018 року сплачено 900 гривень, 14 травня 2018 року - 900 гривень, 13 вересня 2018 року - 800 гривень та 18 квітня 2018 року - 100 гривень .

Також відповідно до платіжних доручень від 03 жовтня 2019 року в рахунок виконання рішення суду звернене стягнення на грошові кошти боржника в розмірі 2038,75 гривень, а відповідно до платіжного доручення від 28 жовтня 2019 року - на грошові кошти в сумі 636, 37 гривень.

При цьому, навіть, сам по собі факт невиконання рішень суду не є підставою для обмеження особи у праві виїзду за межи території України.

Крім цього, у матеріалах подання наявні пояснення боржника щодо невиконання рішення суду через відсутність постійного місця роботи .

Державним виконавцем не обґрунтовано, яким чином, застосування до боржника обмеження у праві виїзду за межі України буде сприяти виконанню рішень суду та погашенню заборгованості.

Відтак, факт ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань відсутній та представником ДВС не доведений належними, достовірними та достатніми доказами за європейським стандартом доказування «поза розумним сумнівом».

Лише посилання державного виконавця, зазначені у поданні, зокрема про те, що боржник належним чином не виконує рішення суду, не є достатньою підставою вважати, що боржник ухиляється від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Сам по собі факт невиконання рішення суду у повному обсязі , не свідчить про свідоме ухилення боржника ОСОБА_1 від виконання рішення суду.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що встановлені законом підстави для задоволення подання старшого державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кузь Т. С. (м. Івано-Франківська), заінтересовані особи: Фінансове управління Тернопільської міської ради, ОСОБА_1 , про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу відсутні, відтак в його задоволенні необхідно відмовити.

На підставі наведеного та керуючись статтями 259, 260, 261, 268, 441 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання старшого державного виконавця Тернопільського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківська) Кузь Терези Степанівни, заінтересовані особи: Фінансове управління Тернопільської міської ради , ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документу - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Дата складення повного тексту ухвали суду - 24 липня 2020 року.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка