ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 липня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/7182/19

Головуючий у першій інстанції Цибенко І. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/435/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бечка Є.М.,

суддів: Євстафіїва О.К., Онищенко О.І.,

секретарі: Герасименко Ю.О., Кривопиша Я.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін апеляційні скарги ОСОБА_1 , Державної казначейської служби України, прокуратури Чернігівської області, Головного управління національної поліції України в Чернігівській області на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 11 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, прокуратури Чернігівської області, Головного управління національної поліції України в Чернігівській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

дата і місце складання повного тексту: 15 січня 2020 року, м.Чернігів,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ДКС України, ГУ НП України в Чернігівській області, Прокуратури Чернігівської області, в якому просила стягнути з Державного бюджету України на її користь у відшкодування моральної шкоди 500 000 грн, у відшкодування матеріальної шкоди 10479 грн, 5000 грн витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження, 80000 грн витрат на професійну правничу допомогу під час досудового розслідування та суду в кримінальному провадженні, а також судові витрати.

Позов мотивовано тим, що з 21 листопада 2014 року позивачку було повідомлено про підозру у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.301 КК України по кримінальному провадженню №0000124. Вироком Новозаводського районного суду м.Чернігова від 26 грудня 2018 року ОСОБА_1 виправдано по обвинуваченню у даному кримінальному правопорушенні та ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 21 березня 2019 року залишено без задоволення апеляційну скаргу прокурора, а вирок суду першої інстанції набрав законної сили.

На думку позивачки, внаслідок незаконного притягнення її до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжних заходів, проведення обшуку в будинку та незаконного перебування під слідством і судом протягом 52 місяців їй завдано моральну шкоду, яка полягає у порушенні нормальних життєвих зв`язків, погіршенні відносин з оточуючими людьми, необхідності прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, душевних стражданнях, які вплинули на її здоров`я: в неї порушився сон, апетит, погіршилося самопочуття, вона стала роздратованою, розгубленою, не могла вести нормальний звичний спосіб життя. Внаслідок цього погіршилися сімейні відносини та зіпсувалися її родинні зв`язки. Позивач посилається на те, що на момент пред`явлення їй підозри була вагітна та виховувала дітей, а на даний час має на утримання трьох неповнолітніх дітей. Виходячи з загального часу перебування під слідством і судом - 52 місяці та розміру мінімальної заробітної плати за кожен місяць 52 міс. х 4173 (розмір мінімальної заробітної плати станом на день подання даної заяви) = 216996 грн та враховуючи, що під час досудового розслідування були застосовані заходи забезпечення кримінального провадження, та слідчо-розшукові дії, такі як: проведення обшуку, втручання у спілкування за результатами НСРД, вилучення та арешт майна, знищення фотографій, а також реалізація під час судових розглядів її ноутбука, неодноразове обрання запобіжних заходів, просить стягнути моральну шкоду в розмірі 500 000 гривень.

Крім того, позивачка зазначила, що під час досудового розслідування їй було завдано матеріальну шкоду, яку оцінює в 10479 грн 60 коп., оскільки у неї вилучили комп`ютер марки Lenovo G 580 s/n WB НОМЕР_1 р/n59355853, а також вона понесла витрати у зв`язку з прибуттям до місця досудового розслідування та суду, які оцінює в 5000 грн, а також за весь час слідства, судового розгляду вона понесла витрати на послуги адвоката за 4 роки та 4 місяці ведення справи, в сумі 80000 грн.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 11 січня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивачки 270000 грн на відшкодування моральної шкоди та 3750 грн на відшкодування матеріальної шкоди. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Суд першої інстанції виходив з загального часу перебування під слідством і судом ОСОБА_1 та мінімальної заробітної плати (52 міс. х 4173), чим визначив гарантований Законом мінімальний розмір моральної шкоди, який становить 216996 грн., проте, врахувавши тривалість перебування позивачки під слідством та судом, характер і обсяг страждань, тяжкість вимушених змін у життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації тощо, врахувавши, що під час досудового розслідування до ОСОБА_1 були застосовані заходи забезпечення кримінального провадження та слідчо-розшукові дії, врахувавши, що фактично ОСОБА_1 відбула покарання, призначене вироком Новозаводського районного суду м.Чернігова від 22 квітня 2015 року, суд визначив грошову суму, яка підлягає стягненню на користь позивачки у відшкодування моральної шкоди саме в розмірі 270000 грн. Також, суд зазначив, що вирок Новозаводського районного суду м.Чернігова від 26 грудня 2018 року в частині повернення позивачці ноутбуку «Lenovo» G580 не виконано, тому слід стягнути 3750 грн вартості ноутбуку, яка підтверджена товарним чеком. Крім того, суд відмовив у задоволенні вимог про стягнення витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування та суду, а також витрат на оплату послуг адвоката, оскільки вказані витрати не підтверджені належними та допустимими доказами.

Не погоджуючись з вказаним рішенням представник ОСОБА_1 адвокат Нестеренко С.О. звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій просить змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру моральної шкоди та витрат на правову допомогу, а саме: стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 500000 грн; у відшкодування матеріальної шкоди 10479 грн 60 коп. та витрат пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження 5000 грн; витрати на професійну правничу допомогу, надану адвокатом Нестеренком С.О. на підставі договору про надання правової допомоги, під час досудового розслідування та суду в кримінальному провадженні у розмірі 80000 грн та судові витрати.

Від сплати судового збору ОСОБА_1 звільнена на підставі п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір».

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не повністю дослідив обставини завдання моральної шкоди та наслідки незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та ступінь моральної шкоди, враховуючи факт відбуття покарання без вини та втрачену репутацію, перебування під слідством та судом вагітною та утримуючи самостійно трьох неповнолітніх доньок.

Особа, яка подає апеляційну скаргу зазначає, що відсутність в матеріалах справи угоди про надання правової допомоги від 14 листопада 2014 року, яка мала необмежений строк дії, являється помилкою. Також вважає, що наявність або відсутність угоди не виключає обставини надання правової допомоги в натурі та обставини оплати послуг адвоката за 5 років роботи в дійсності.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник ДКС України звернулася до суду з апеляційною скаргою та, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що казначейство жодної шкоди позивачці не заподіювало, у правовідносинах з нею не вступало, тому в даному випадку оскаржувані рішення в частині стягнення коштів безпосередньо з Казначейства є незаконними та підлягають скасуванню.

Не погоджується представник ДКС України з висновком суду щодо розміру моральної шкоди та зазначає, що моральна шкода має бути не більш ніж достатньою для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинна призводити до її збагачення, в даному випадку розмір не є адекватним завданій шкоді, не випливає з обставин справи та не підтверджується доказами, моральна шкода є завищеною і не відповідає дійсності. Крім того, 01 січня 2017 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року в Прикінцевих та перехідних положеннях якого зазначено, що мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. Тому, представник вважає, що розрахунковою величиною має бути прожитковий мінімум для працездатних осіб. Також особа, яка подає апеляційну скаргу, вказує, що оскільки ГУ НП у Чернігівській області порушено порядок зберігання вилученого у позивачки речового доказу ноутбуку «Lenovo» G580, тому і обов`язок відшкодувати майнову шкоду в розмірі 3750 грн має бути покладений на ГУ НП у Чернігівській обл.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Прокуратура Чернігівської області звернулася до суду з апеляційною скаргою та, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що позивачкою не наведено будь-яких доводів та не надано доказів тяжкості вимушених змін у її життєвих та суспільних стосунках, а обрання щодо ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці з установленими обмеженнями, здійснення досудового розслідування, під час якого її залучено до участі лише 4 роки, жодним чином не могло вплинути на погіршення її нормальних життєвих зв`язків, престижу та репутації або позбавлення можливості реалізації своїх звичок та бажань.

Прокурор зазначає, що обставини вчинення позивачці інкримінованої їй демонстрації у режимі реального часу сцен сексуального характеру із застосуванням телекомунікаційних засобів, нею не заперечуються, а постановлення виправдувального вироку від 26 грудня 2018 року є наслідком виключно невірної кваліфікації органами досудового розслідування кримінального правопорушення за ч.3 ст.301 КК України.

Особа, яка подає апеляційну скаргу, звертає увагу, що поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що ОСОБА_1 вироком Новозаводського районного суду м.Чернігова від 01 жовтня 2014 року, який набрав законної сили, вже притягувалась до кримінальної відповідальності за виготовлення та збут відеопродукції порнографічного характеру, тому її доводи щодо змін у суспільних стосунках, зниження її престижу і репутації могла бути пов`язана саме з постановленням вироку від 01 жовтня 2014 року, а подальша її аналогічна діяльність свідчить про наявність ознак віктимності у поведінці ОСОБА_1 , що стало наслідком здійснення повторного кримінального провадження і не може залишатися поза увагою суду.

Також прокурор зауважує, що після розгляду даної справи у мережі Інтернет з`явилась значна кількість публікацій з посиланням на інформацію та відомості, надані адвокатом позивачки, щодо результатів розгляду справи, анкетних даних ОСОБА_1 , детальної інформації обставин справи, які містяться виключно у матеріалах кримінального провадження, тому така поведінка не може розцінюватися як наявність моральних страждань внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності.

Особою, яка подає апеляційну скаргу, як підсумок зазначено, що факт перебування позивачки під судом та слідством протягом 52 місяців, без доведення нею належними та допустимими доказами моральних страждань, у жодному випадку не дає обґрунтованих підстав для стягнення на її користь коштів у розмірі, більшому ніж законодавчо установлений мінімум, тому рішення про стягнення 270000 грн у рахунок відшкодування шкоди є необґрунтованим.

Також не погоджується прокурор зі стягненням майнової шкоди, адже вважає, що копія товарного чеку від 21 липня 2013 року про вартість ноутбуку не може бути належним доказом, позивачкою не надано оригінал чеку суду, а копія не містить чітких реквізитів продавця товару. Більш того, вартість майна має бути визначена за цінами, що діють на момент прийняття рішення про відшкодування шкоди, а матеріали справи не містять будь-яких доказів вартості ноутбуку.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ГУНП України в Чернігівській області звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність, невідповідність рішення суду нормам матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити позивачці у задоволенні позову в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги загалом зводяться до викладу обставин справи.

Особа, яка подає апеляційну скаргу вважає, що позивачкою не надано відповідних доказів спричинення їй моральної шкоди під час проведення досудового розслідування, крім того ГУНП в Чернігівській області не вчиняло взагалі ніяких дій відносно позивачки тому, що досудове розслідування не проводило.

ГУНП в Чернігівській області зазначає, що рішення про реалізацію ноутбуку «Lenovo» G580 прийнято органом ДВС, який не був залучений в якості сторони по справі.

Крім того, зауважує, що судом при стягнення коштів було надмірно завищено суму відшкодування.

У наданий судом строк Прокуратурою Чернігівській області подано відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником, в якому прокурор просить залишити дану апеляційну скаргу без задоволення.

Доводи відзиву зводяться до того, що позивачкою не доведено понесення витрат на прибуття до місця досудового розслідування або судового провадження та зауважує, що позивачка проживала у м.Чернігові, досудове розслідування проводилось в цьому ж населеному пункті. Також прокурор зазначає, що позивачкою не доведено витрати на правову допомогу, нею не надано угоди, розрахунку обсягу виконаних адвокатом робіт, платіжні документи з відміткою банку, касові чеки, документи про відрядження тощо. Водночас прокурор заперечує проти прийняття апеляційним судом до уваги угоди від 14 листопада 2014 року, наданої адвокатом до апеляційної скарги, оскільки стороною позивачки порушено порядок подання доказів. Вказує, що надання особою до суду апеляційної інстанції доказів, які вона без поважних причин не надала суду першої інстанції, виключає можливість їх прийняття і дослідження судом апеляційної інстанції та має розцінюватися як процесуальний недогляд або зловживання правом цієї особи.

Також відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 подано ГУ НП в Чернігівській обл. Доводи відзиву ідентичні відзиву Прокуратури Чернігівській області. ГУ НП в Чернігівській області зазначає, що враховуючи недоведеність факту заподіяння моральної та матеріальної шкоди, необґрунтованість її розміру та не доведення підстав для стягнення, просить у задоволенні вимог апеляційної скарги представника позивачки ОСОБА_2 відмовити повністю.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзивів, перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст.263 ЦПК України передбачено, що рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Даним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 вручено Повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 21 листопада 2014 року, яким повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.301 КК України, відомості щодо якого внесено до ЄРДР за № 0000124 від 16 квітня 2014 року (а.с.9).

Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м.Чернігова від 27 листопада 2014 року відносно ОСОБА_1 застосовано міру запобіжного заходу у вигляді застави в сумі 25 000 грн (а.с.71).

Ухвалою слідчого судді Новозаводського районного суду м.Чернігова від 12 грудня 2014 року міру запобіжного заходу змінено з застави на домашній арешт до двох місяців (а.с.72).

Як вбачається з реєстру матеріалів досудового розслідування по кримінальному провадженню №0000124, в ході досудового розслідування 14 листопада 2014 року з 14:30 год. по 16:30 год. було проведено обшук в результаті чого вилучено ноутбук Lenovo G 580 s/n WB 10088537 р/n59355853, два фалоімітатори, мобільний телефон «Nokia» J3000, сім-картки «Life» та «Білайн», картка «Інтертелеком», картка «ПриватБанк» НОМЕР_2 (а.с.73-75).

Вироком Новозаводського районного суду м.Чернігова від 22 квітня 2015 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні кримінальних правопорушення, передбаченого ч.3 ст.301 КК України та призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, з конфіскацією засобів виготовлення, розповсюдження та демонстрування; на підставі ст.79 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік; ухвалено речовий доказ у кримінальному провадженні: ноутбук «Lenovo» G580 s/n WB10088537 p/n 59355853 чорного кольору конфіскувати на користь держави (а.с.63-65).

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 30 червня 2015 року вирок Новозаводського районного суду м.Чернігова від 22 квітня 2015 року залишено без змін (а.с.66-70).

Відповідно до повідомлення КВІ Новозаводського району м.Чернігова від 25 листопада 2015 року вищевказаний вирок прийнято до виконання та в подальшому ОСОБА_1 знята з обліку Новозаводського районного відділу м.Чернігова кримінально-виконавчої інспекції 17 травня 2016 року на підставі ухвали Новозаводського районного суду м.Чернігова від 06 травня 2016 року по закінченню іспитового строку (а.с.101).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 02 березня 2016 року ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 30 червня 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд в суд апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 18 травня 2016 року вирок суду Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 квітня 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд в суд першої інстанції.

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 26 грудня 2018 року ОСОБА_1 виправдано за відсутністю в її діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.301 КК України; ухвалено ноутбук «Lenovo» G580 s/n WB10088537 p/n 59355853 чорного кольору повернути ОСОБА_1 (а.с.10-14, 76-80).

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 21 березня 2019 року вирок Новозаводського районного суду м.Чернігова від 26 грудня 2018 року залишено без змін (а.с.81-83).

Як вбачається з повідомлення слідчого управління ГУНП в Чернігівській обл., речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме ноутбук «Lenovo» G580, 21 квітня 2016 року, згідно акту опису та арешту майна, переданий до Новозаводського ВДВС Чернігівського управління юстиції, відповідно до акту опису та арешту майна (а.с.95, 96), про що було повідомлено ОСОБА_1 09 квітня 2019 року (а.с.97).

Також в матеріалах справи наявна копія товарного чеку від 21 січня 2013 року згідно якого Lenovo GB806 коштує 3750 грн (а.с.17).

Позивачем надано копію квитанції до прибуткового касового ордеру від 22 березня 2019 року, згідно якого адвокатом Нестеренком С.О. прийнято від ОСОБА_1 80000 грн по Договору про надання правової допомоги від 14 листопада 2014 року, захист за ст.301 ч.3 КК України (а.с.18)

ОСОБА_2 представляє інтереси ОСОБА_1 по договору від 26 березня 2019 року (а.с.19)

Згідно довідки ГУНП в Чернігівській області в провадженні територіальних слідчих підрозділів кримінальне провадження №0000124 від 16 квітня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.301 КК України не перебувало (а.с.43).

Судом встановлено, що дані правовідносини регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, а також Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Згідно пункту 2 частини першої статті 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку закриття кримінальної справи за недоведеністю участі обвинуваченого у вчиненні злочину.

Відповідно Згідно з пунктом п`ятим статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.

Частиною третьою статті 13 Закону передбачено, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць

Матеріалами справи достовірно встановлено, що з 21 листопада 2014 року, коли ОСОБА_1 було повідомлено про підозру, та до 21 березня 2019 року, коли набрав законної сили виправдовувальний вирок суду, позивачка перебувала під слідством і судом загалом 52 місяці, що є тривалим строком та призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції, вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, правильно виходив з того, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачці було заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої вона набула на підставі виправдувального вироку за недоведеністю її участі у вчиненні злочину, інкримінованим органом досудового розслідування.

При визначені розміру морального відшкодування, суд першої інстанції, врахувавши обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, тривалого перебування позивачки під слідством і судом, з урахуванням засад розумності та справедливості, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди у розмірі 270000 грн, яка визначена, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування та з урахуванням всіх обставин справи.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 , що суд не повністю дослідив обставини завдання моральної шкоди та наслідки незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та ступінь моральної шкоди, враховуючи факт відбуття покарання без вини та втрачену репутацію, перебування під слідством та судом вагітною та утримуючи самостійно трьох неповнолітніх доньок, не можуть бути підставою для скасування вірного по суті рішення, оскільки гарантований розмір шкоди становить 216996 грн., в той же час судом було стягнуто 270000 грн, враховуючи саме тривалі страждання позивачки. В той же час, апеляційний суд звертає увагу, що виправдувальний вирок було ухвалений, оскільки слідство кваліфікувало дії ОСОБА_1 за ч.3 ст.301 КК України, яка не мала бути застосована. З приводу втраченої репутації, то слід зазначити, що позивачка була вже раніше судимою за ч.1 ст.301 КК України та саме її стороною в мережі Інтернет розповсюджені статті та інтерв`ю адвоката Нестеренка С.О. щодо деталей даної справи, тому у суду відсутні підстави вважати, що при розгляді даної справи встановлено втрату репутацію позивачки.

Доводи апеляційної скарги про те, що відсутність в матеріалах справи угоди про надання правової допомоги від 14 листопада 2014 року, яка мала необмежений строк дії, є помилкою, а наявність або відсутність угоди не виключає обставини надання правової допомоги в натурі та обставини оплати послуг адвоката за 5 років роботи в дійсності, не приймаються апеляційним судом до уваги. Матеріали справи не містять належного Договору про надання правової допомоги у вказаній кримінальній справі, відсутній розрахунок таких витрат, яка саме допомога була надана адвокатом тощо. Єдиний доказ, що свідчить про оплату 80000 грн є копія квитанція від 22 березня 2019 року, яка не свідчить про безумовну оплату таких послуг ОСОБА_1 та є неналежним доказом.

Доводи апеляційної скарги ДКС України, що казначейство жодної шкоди позивачці не заподіювало, у правовідносинах з нею не вступало, тому в даному випадку оскаржувані рішення в частині стягнення коштів безпосередньо з Казначейства є незаконними та підлягають скасуванню апеляційним судом не приймаються до увагу. Відповідно до ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником яких є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду. Тому зазначення про стягнення коштів з ДКС України за рахунок Державного бюджету не є суттєвою помилкою.

Доводи ДКС України, що полягають у непогодженні з розміром стягнутої моральної шкоди та що мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі презюмується. Такий висновок узгоджується з висновком ВП ВС, викладеному у постанові від 20 вересня 2018 року справа №686/23731/15-ц.

Доводи апеляційної скарги ДКС України, що оскільки ГУ НП у Чернігівській області порушило порядок зберігання вилученого у позивачки речового доказу ноутбуку «Lenovo» G580, тому і обов`язок відшкодувати майнову шкоду в розмірі 3750 грн має бути покладений на ГУ НП у Чернігівській області, також не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 визначено затверджено Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, який визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення. Цей Порядок визначає механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення. За п.2 даного положення боржники визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання. Враховуючи, що Національна поліція України державний правоохоронний орган, тому виконання рішення про стягнення з ГУ НП у Чернігівській області коштів також буде відшкодовуватись в Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників Казначейством та його територіальними органами.

Доводи апеляційної скарги прокуратури Чернігівської області, що поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що позивачкою не наведено будь-яких доводів та не надано доказів тяжкості вимушених змін у її життєвих та суспільних стосунках, а обрання щодо ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці з установленими обмеженнями, здійснення досудового розслідування, під час якого її залучено до участі лише 4 роки, жодним чином не могло вплинути на погіршення її нормальних життєвих зв`язків, престижу та репутації або позбавлення можливості реалізації своїх звичок та бажань, не можуть бути підставою для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, адже саме законом, зокрема ст.1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності тощо відшкодовуються державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Доводи прокурора, що обставини вчинення позивачці інкримінованої їй демонстрації у режимі реального часу сцен сексуального характеру із застосуванням телекомунікаційних засобів, нею не заперечуються, а підставою виправдувального вироку від 26 грудня 2018 року є виключно невірна кваліфікація органами досудового розслідування кримінального правопорушення за ч.3 ст.301 КК України, не впливають на необхідність відшкодування ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги, що поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що ОСОБА_1 вироком Новозаводського районного суду м.Чернігова від 01 жовтня 2014 року, який набрав законної сили, вже притягувалась до кримінальної відповідальності за виготовлення та збут відеопродукції порнографічного характеру, тому її доводи щодо змін у суспільних стосунках, зниження її престижу і репутації могла бути пов`язана саме з постановленням вироку від 01 жовтня 2014 року, а подальша її аналогічна діяльність свідчить про наявність ознак віктимності у поведінці ОСОБА_1 , що стало наслідком здійснення повторного кримінального провадження і не може залишатися поза увагою суду, не можуть бути підставою для скасування рішення, оскільки дана обставина врахована судом.

Доводи апеляційної скарги, що після розгляду справи у мережі Інтернет з`явилась значна кількість публікацій з посиланням на інформацію та відомості, надані адвокатом позивачки, щодо результатів розгляду справи, анкетних даних ОСОБА_1 , детальної інформації обставин справи, які містяться виключно у матеріалах кримінального провадження, тому така поведінка не може розцінюватися як наявність моральних страждань внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, також враховані апеляційним судом і по своїй суті не дають підстав для зменшення визначеного розміру моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги, що факт перебування позивачки під судом та слідством протягом 52 місяців, без доведення нею належними та допустимими доказами моральних страждань, у жодному випадку не дає обґрунтованих підстав для стягнення на її користь коштів у розмірі, більшому ніж законодавчо установлений мінімум, тому рішення про стягнення 270000 грн у рахунок відшкодування шкоди не ґрунтуються на положеннях законодавства та не приймаються до уваги за вищенаведених доводів апеляційного суду.

Доводи прокурора, що копія товарного чеку від 21 липня 2013 року про вартість ноутбуку не може бути належним доказом, позивачкою не надано оригінал чеку суду, а копія не містить чітких реквізитів продавця товару, не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки прокуратурою не надано доказів вартості ноутбука у меншому розмірі.

Доводи апеляційної скарги ГУНП України в Чернігівській області, що позивачкою не надано відповідних доказів спричинення їй моральної шкоди під час проведення досудового розслідування, крім того ГУНП в Чернігівській обл. не вчиняло взагалі ніяких дій відносно позивачки тому, що досудове розслідування не проводило, не можуть бути підставою для скасування вірного по суті рішення.

Доводи ГУНП в Чернігівській обл., що рішення про реалізацію ноутбуку «Lenovo» G580 прийнято органом ДВС, який не був залучений в якості сторони по справі не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки питання про стягнення з ДВС коштів не вирішувалось судом першої інстанції.

Доводи, що судом при стягнення коштів було надмірно завищено суму відшкодування перевірені при вирішенні доводів ДКС України та прокуратури Чернігівської області та враховані при вирішенні спору.

Згідно ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, та дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 .

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому, відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Державної казначейської служби України, прокуратури Чернігівської області, Головного управління національної поліції України в Чернігівській області залишити без задоволення, рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 11 січня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 22 липня 2020 року.

Головуючий: Судді: