ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/1162/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Купельського А.В. (суддя-доповідач),

Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.

за участю учасників справи: апелянта ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 травня 2020 року (суддя Продан Б.Г.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно,

в с т а н о в и в :

У червні 2019 року ОСОБА_2 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати, ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 його батько ОСОБА_4 .

Після їх смерті відкрилась спадщина, однак між спадкоємцями виник спір щодо спадкового майна, внаслідок чого позивач змушений звернутись до суду.

У зв`язку з цим позивач просив суд визнати право власності на 1/2 частину автомобіля Volkswagen Transporter, 1999 року випуску, білого кольору, № кузова НОМЕР_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 ; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 травня 2020 року позовну заяву задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля Volkswagen Transporter, 1999 року випуску, білого кольору, № кузова НОМЕР_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 768 грн. 40 коп. судового збору.

Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить його скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Вважає вказане рішення таким, що не відповідає чинному законодавству України та правовим позиціям Верховного Суду України, які викладені при розгляді аналогічної категорії справ.

Зазначає, що оскільки після смерті ОСОБА_3 позивач мав право на спадкування 1/2 частини спірного автомобіля у визначеному законодавством порядку, але цього не зробив, тому в нього відсутнє право на спадкування зазначеної частини автомобіля.

В апеляційній скарзі зазначено, що судом першої інстанції не досліджувалось питання, чи мало місце перешкоджання позивачеві щодо набуття права власності у законний спосіб, тобто отримання свідоцтва на спадщину (на автомобіль) у нотаріуса.

Апелянт не погоджується з тим, що місцевий суд визнав її заяву про застосування позовної давності безпідставною, не вказавши, у чому полягає безпідставність заяви.

Також судом першої інстанції не спростовані надані суду заперечення ОСОБА_1 та не надано їм правової оцінки.

Крім того, міськрайонний суд не дав правової оцінки факту неправомірних дій позивача, який у протизаконний спосіб вилучив спірний автомобіль зі складу спадкового майна, продавши його своїй дружині від імені свого померлого батька ОСОБА_4 , внаслідок чого така угода була визнана недійсною.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 травня 2020 року залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Зазначає, що право власності на автомобіль як на майно, набуте у шлюбі, належало його батькам. Батько та сестри позивача своїми заявами відмовились від прийняття спадщини. Натомість позивач вчасно подав заяву про прийняття спадщини після смерті матері та прийняв спадщину, в тому числі, і на 1/2 частину автомобіля Volkswagen Transporter, 1999 року випуску, білого кольору, № кузова НОМЕР_1 .

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 25.07.2015 померла мати позивача та відповідача - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 8).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, що складалась із земельної ділянки, житлового будинку та автомобіля Volkswagen Transporter, 1999 року випуску, білого кольору, № кузова НОМЕР_1 .

Позивач прийняв спадщину в частині земельної ділянки, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом (а. с. 11). Право власності на 1/2 частину житлового будинку визнано за позивачем рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 08.10.2018 (а. с. 12-17).

Спадкоємці за законом, батько позивача та відповідача, ОСОБА_4 , сестри позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_1 від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 відмовились (а.с. 11).

Дані обставини встановлені рішенням Чечельницького районного суду від 08.10.2018 року в справі №151/5322/18, яке набрало законної сили (а. с. 12).

06.04.2018 помер батько позивача та відповідача ОСОБА_4 , який за життя ІНФОРМАЦІЯ_3 заповів все своє майно доньці ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцта про смерть та копією заповіту (а. с. 9, 35).

За життя, 15 вересня 2017 року ОСОБА_4 , як власник автомобіля Volkswagen Transporter, 1999 року випуску, білого кольору, № кузова НОМЕР_1 , видав доручення своєму сину ОСОБА_2 на право користування даним автомобілем (а. с. 18-20).

12.04.2018 року ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу вказаного автомобіля від імені померлого ОСОБА_4 з ОСОБА_6

Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 28.05.2019 у справі №686/25429/18 визнано недійсним даний договір купівлі-продажу автомобіля від 12.04.2018 року (а. с. 18-20).

Рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 26.11.2019, яке набрало законної сили, встановлено, що спадщину за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 , прийняв її син - ОСОБА_2 , позивач, з урахуванням часток спадщини за законом, від яких відмовилися на його користь батько ОСОБА_4 , сестра ОСОБА_5 та сестра ОСОБА_1 - відповідач у справі. Зазначеним рішенням за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частку спірного автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель Transporter, 1999 року випуску, білого кольору, номер шасі НОМЕР_1 (а. с. 58-60).

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що автомобіль VOLKSWAGEN Transporter, 1999 року випуску, д.р.н. НОМЕР_2 на день смерті ОСОБА_3 був спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 , на 1/2 частину цього автомобіля, разом з іншим майном, належним ОСОБА_3 , відкрилася спадщина в день її смерті.

Відмова ОСОБА_1 від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 на користь брата ОСОБА_2 , означає відмову від всього можливого спадкового майна ОСОБА_3 , а отже і від 1/2 частини автомобіля VOLKSWAGEN Transporter, 1999 року випуску, білого кольору, номер кузова НОМЕР_1 .

Із врахуванням того, що за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частку автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель Transporter, 1999 року випуску, білого кольору, номер шасі НОМЕР_3 , а відсутність у ОСОБА_2 свідоцтва про право на вказану спадкову 1/2 частину автомобіля не спростовує факту прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_3 , до складу якої входила зазначена 1/2 частина спірного автомобіля, суд вважав, що за позивачем слід визнати право власності на 1/2 частку автомобіля марки VOLKSWAGEN, модель Transporter, 1999 року випуску, білого кольору, номер шасі НОМЕР_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

З таким висновком погоджується Хмельницький апеляційний суд.

Так, відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1296 ЦК України визначене право спадкоємця, який прийняв спадщину, одержати свідоцтво про право на спадщину.

Ч. 3 ст. 1296 ЦК України зазначено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до положень ст. ст. 15, 392 ЦК України, власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Не може бути підставою для скасування судового рішення посилання апелянта, що після смерті ОСОБА_3 позивач не скористався наданим йому правом отримання свідоцтва на спадщину, тому втратив право на визнання права власності на автомобіль. Незалежно від часу прийняття спадщини вона, відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Твердження ОСОБА_1 , що судом першої інстанції не досліджувалось питання, чи мало місце перешкоджання позивачеві у набутті права власності у законний спосіб, тобто отримання свідоцтва на спадщину (на автомобіль) у нотаріуса, є безпідставним. Зазначені обставини не впливають на право позивача на оспорюване майно.

Незгода апелянта з тим, що місцевий суд визнав її заяву про застосування позовної давності безпідставною, не вказавши, у чому полягає безпідставність заяви, є необґрунтованою. Обставини, на які послалась відповідач у своїй заяві про застосування строків позовної давності, не є підставами для задоволення цієї заяви.

Безпідставними є доводи апеляції, що судом першої інстанції не спростовані заперечення ОСОБА_1 , які були надані суду у письмовому вигляді та не надано правової оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Не може бути підставою для скасування судового рішення посилання апелянта на те, що міськрайонний суд не дав правової оцінки факту неправомірних дій позивача, який у протизаконний спосіб вилучив спірний автомобіль зі складу спадкового майна, продавши його своїй дружині від імені свого померлого батька ОСОБА_4 , внаслідок чого така угода була визнана недійсною. Звернувшись до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовом про визнання права власності на нерухоме майно, ОСОБА_2 скористався правом, передбаченим ст. 16 ЦК України, якою встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Крім того, неправомірність дій позивача щодо продажу спірного автомобіля визнано рішенням Чечельницького районного суду Вінницької області від 28.05.2019 у справі №686/25429/18, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобіля від 12.04.2018 року.

Доводи апеляційної скарги, ретельно досліджені судом, висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущені порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки судове рішення правильне, обґрунтоване, відповідає обставинам справи, постановлене з дотриманням вимог процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.

Повне судове рішення складено 28 липня 2020 року.

Судді А.В. Купельський

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк