ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2020 року м. Чернівці

Справа № 727/5097/20

Провадження №22-ц/822/628/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Половінкіної Н.Ю.

секретар Чубрей І.І.

за участю: представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 червня 2020 року про забезпечення позову, головуючий у І-й інстанції Смотрицький В.Г.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, обґрунтовуючи вимоги тим, що має намір звернутися до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання нікчемним договору довічного утримання, на підставі якого до ОСОБА_4 перейшло право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Вказана квартира належала його батьку ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Просив забезпечити позов шляхом заборони ОСОБА_4 вчиняти дії по відчуженню квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 червня 2020 року у задоволенні заяви про забезпечення позову до пред`явлення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, заявник ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та задовольнити заяву про забезпечення позову.

Посилається на те, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали порушено норми процесуального права.

Зазначає, що існує висока ймовірність того, що відповідач ОСОБА_4 має намір перепродати спірну квартиру, що може унеможливити її повернення законним спадкоємцям, що в свою чергу може значно утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду. Посилаючись на ухвалу про забезпечення позову в іншій справі та відмовляючи йому у законному праві на звернення з відповідною заявою, суд ставить його в залежність від строків набрання законної сили рішення суду в справі, в якій він не був позивачем та зазначеної заяви не подавав.

На апеляційну скаргу відзив не надходив.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 травня 2020 року не набрало законної сили, заходи забезпечення позову, які були вжиті ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11 червня 2018 року у вигляді заборони відповідачу ОСОБА_4 вчиняти дії по відчуженню квартири АДРЕСА_1 , продовжують діяти, а тому відсутні підстави для забезпечення позову.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами першою, другою статті 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно із частиною 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання тощо.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Положеннями статті 152 ЦПК України встановлені види забезпечення позову. Одним із видів такого забезпечення є накладення арешту на майно, заборона вчиняти певні дії, тощо.

Відповідно до частини 3 статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 4 Постанови Пленуму від 22 грудня 2006 № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду.

При цьому, в таких немайнових спорах має досліджуватись, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 серпня 2018 у справі №910/1040/18.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображена в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. При цьому право власності на спірне майно ТОВ «Кредитні ініціативи» не порушується, а лише обмежується на час розгляду справи право власника на відчуження та розпорядження спірним житловим будинком та земельною ділянкою на якій розташований житловий будинок.

У поданій заяві ОСОБА_3 зазначав про те, що буде заявлено позов до ОСОБА_4 про визнання нікчемним договору довічного утримання, відповідно до якого їй незаконно перейшло право власності на квартиру АДРЕСА_1 та існує ймовірність того факту, що ОСОБА_4 має намір перепродати квартиру, щоб унеможливити її повернення законним спадкоємцям, що може значно утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду.

Заявником чітко вказано вид забезпечення позову, зазначено необхідну інформацію про предмет забезпечення. Заява містить достатньо обґрунтовані припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Як встановлено судом, 25 червня 2020 року Шевченківським районним судом м. Чернівці відкрито провадження у цивільній справі № 727/5209/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору нікчемним.

Оцінивши доводи заявника, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про обґрунтованість та наявність підстав для забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 , яка належать ОСОБА_4 , виходячи із наявності дійсного спору між цими сторонами та існування реальної загрози невиконання можливого судового рішення у випадку незастосування заходів забезпечення позову.

При цьому ОСОБА_4 не позбавлена можливості скористатися передбаченим процесуальним законом правом звертатися до суду із заявами про скасування вжитих судом заходів чи їх зміні на інші, а також про зустрічне забезпечення у відповідності до ст.ст.154-159 ЦПК України з метою протидії недобросовісному користуванню позивачем процесуальними правами.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням з цього питання нового судового рішення, яким задовольнити заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17 червня 2020 року скасувати.

Заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задовольнити.

Заборонити відчуження двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 48,7 кв.м, житловою площею 27,5 кв.м, яка належить ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 23 липня 2020 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: Н.К. Височанська

Н.Ю. Половінкіна