Суддя першої інстанції Карташева Т.А.
Провадження № 22-ц/812/1212/20 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 липня 2020 року м. Миколаїв Справа № 487/2505/19

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

за участю: відповідача - ОСОБА_1 ,

її представника - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 червня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Карташевої Т.А., в залі судового засідання в м. Миколаїв, повний текст якого складений 22 червня 2020 року, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

01 квітня 2019 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором № від 24 лютого 2017 року в розмірі 70 301 грн. 36 коп. та судові витрати в сумі 1 921 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 24 лютого 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» (далі - ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №.

30 липня 2018 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір відступлення права вимоги № 20180730, відповідно з яким ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» відступило, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги грошових коштів до відповідача. Відповідно до Реєстру боржників Додатку № 1 до Договору відступлення права вимоги № 20180730 від 30 липня 2018 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до відповідача в розмірі 70 301 грн. 36 коп.

На виконання умов вказаного Договору відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» відповідачу було направлено лист з повідомленням про відступлення права вимоги до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом, та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки та на умовах, передбачених договором. Після передачі права вимоги за кредитним договором, відповідач не виконав свій обов`язок перед позивачем, у зв`язку з чим ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № від 24 лютого2017 року в сумі 70 301 грн. 36 коп., з яких: 36 451 грн. 02 коп. заборгованість за основною сумою боргу, 5 593 грн. 47 коп. заборгованість за відсотками, 18 613 грн. 79 коп. заборгованість за платою за управління кредитом, 9 643 грн. 08 коп. заборгованість за пенею, яку позивач просив стягнути з відповідача.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 червня 2019 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено в повному обсязі, Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № від 24 лютого 2017 року в сумі 70 301 грн. 36 коп. та судові витрати у розмірі 1 921 грн.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 25 лютого 2020 року зазначене заочне рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 27 червня 2019 року скасовано та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 червня 2020 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № від 24 лютого 2017 року в сумі 42 901 грн. 20 коп., яка складається з наступного: 36 451 грн. 02 коп. заборгованість за основною сумою боргу; 3 184 грн. 17 коп. заборгованість за відсотками; 3 266 грн. 01 коп. заборгованість за пенею, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 172 грн. 28 коп. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмолено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив із того, що неналежне виконання відповідачем ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, відповідно до умов укладеного договору доведено наданими доказами, а тому з неї на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за основною сумою боргу, заборгованість за відсотками та пенею.

З урахуванням перевірки розрахунку заборгованості в частині вимог про стягнення місцевий суд дійшов висновку, що стягненню підлягає пеня за порушення термінів погашення грошового зобов`язання за період з 01 квітня 2018 року по 30 липня 2018 року в сумі 3 266 грн. 01 коп. В іншій частині вимог про стягнення пені за період, який виник до 01 квітня 2018 судом було відмовлено з підстав пропуску позивачем строку для звернення до суду.

Крім того, суд дійшов висновку, що позивачем було безпідставно зараховано частину сплачених відповідачем грошових коштів за кредитним договором в рахунок оплати заборгованості за управління кредитом в сумі 2 409 грн. 30 коп., а також наявну заборгованість відповідача за кредитним договором по тілу кредиту в сумі 1 312 грн. 11 коп. та відсотками в сумі 678 грн. 59 коп., а тому зараховану позивачем в рахунок оплати заборгованості за управління кредитом зарахував на погашення відсотків.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач оскаржила його в частині задоволених позовних вимог, шляхом подання апеляційної скарги, де посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, які призвели до неправильного ухвалення рішення в цій частині, просила суд скасувати оскарження рішення суду в частині задоволених вимог та ухвалити нове, яким скасувати стягнення з неї заборгованості за відсотками у сумі 3 184 грн. 17 коп., заборгованості за пенею у розмірі 3 266 грн. 01 коп. по вказаному кредитному договору, а також зменшити стягнення з неї суми заборгованості за основною сумою боргу з 36 451 грн. 02 коп. до 10 000 грн.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, відповідно ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки, якою є штраф та пеня, може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Однак суд першої інстанції повністю не врахував обставини справи, що мають істотне значення для вирішення спору, зокрема: наявність її заяви про реструктуризацію заборгованості за цим кредитним договором, що дає їй право вважати зазначений кредитний договір недійсним; її пенсійний вік 70 років; призначення кредиту на лікування свого чоловіка ОСОБА_3 , який помер в лікарні 05 липня 2018 року; маленький розмір пенсії; умови епідемії короновіруса і зростання цін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосується фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 24 лютого 2017 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №, шляхом підписання заяви № від 24 лютого 2017 на отримання кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР».

За умовами кредитування, що підписані позичальником, сторони встановили суму кредиту у розмірі 37 763 грн. 13 коп., щомісячні проценти від суми кредиту у розмірі 3,19%, річні проценти від суми боргу за договором у розмірі 11,9 %, щоденну пеню у розмірі 0,3 % від загальної суми прострочення, строк на який надається кредит - 48 місяців.

Сторонами зобов`язання погоджено графік погашення платежів, з визначеним порядком зниження ліміту заборгованості за період з 24 лютого 2017 року по 16 лютого 2021 року, в якому установлено дату погашення щомісячного платежу, мінімальний щомісячний платіж в сумі 2 196 грн. 48 коп. та його складові: тіло кредиту, річні проценти, щомісячні проценти.

30 липня 2018 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір відступлення права вимоги № 20180730, у відповідності до умов якого, ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» відступило, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги грошових коштів до відповідача.

Відповідно до Реєстру боржників Додатку № 1 до Договору відступлення права вимоги № 20180730 від 30 липня 2018 року, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги до відповідача в розмірі 70 301 грн. 36 коп., з яких: 36 451 грн. 02 коп. заборгованість за основною сумою боргу, 5 593 грн. 47 коп. заборгованість за відсотками, 18 613 грн. 79 коп. заборгованість за платою за управління кредитом, 9 643 грн. 08 коп. заборгованість за пенею.

Отже, відповідно до укладеного договору про відступлення прав вимоги № 20180730 від 30 липня 2018 року в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» передало (відступило) ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за кредитним договором, внаслідок чого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» замінює ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» як кредитора (стає новим кредитором), у тому числі права вимоги за зобов`язанням відповідача ОСОБА_1 , з правом вимоги повного належного виконання обов`язків останньою за кредитним договором № від 24 лютого 2017 року.

Матеріалами справи підтверджується, що 07 серпня 2018 року новий кредитор направив позичальнику досудову вимогу у вигляді повідомлення № 002767688-1, в якій, посилаючись на існуючу заборгованість та порушення позичальником ОСОБА_1 термінів здійснення платежів, повідомив позичальника про прийняття рішення про зміну умов щодо строку виконання кредитного договору, який вважається таким, що настав на десятий календарний день з дня направлення цього повідомлення.

Отже, пред`явивши вимогу про дострокове стягнення кредиту, новий кредитор такими діями на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Відповідно строк дії договору № від 24 лютого 2017 року змінився з десятого дня з дати, зазначеної на повідомленні про дострокове повернення кредиту, і вважається таким, що має бути виконаним позичальником у повному обсязі 17 серпня 2018 року.

Пред`являючи 01 квітня 2019 року позов до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № від 24 лютого 2017 року, новий кредитор посилався на те, що позичальник після заміни кредитора у зобов`язанні борг не погасила, має невиконані зобов`язання з погашення тіла кредиту, зі сплати процентів, плати за управління кредитом, а також нарахованої пені за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 202 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

У частині 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст.ст 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Як встановлено 24 лютого 2017 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТР ФІНАНСОВИХ РІШЕНЬ» та ОСОБА_1 за заявою останньою було отримано кредитні кошти у розмірі 37 763.13 грн. Сторони договору погодили умови договору щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, строки та порядок повернення кредиту та процентів, а також відповідальність позичальника у разі несвоєчасної сплати кредиту.

Суд першої інстанції з урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм права належним чином з`ясував характер спірних правовідносин та норми матеріального права, які підлягають застосуванню, належним чином дослідив забрані у справі докази, встановив обставини, що мають значення для правильного вирішення спору та дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не містять посилань на обставини та факти, які спростовували висновки суду.

Обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі відмова відповідача в реструктуризації боргу, її похилий вік; призначення кредиту на лікування чоловіка; маленький розмір пенсії; умови епідемії короновіруса і зростання цін не є тими правовими підставами, з якими закон пов`язує звільнення позичальника від кредитних зобов`язань.

Укладаючи кредитний договір ОСОБА_1 самостійно погодилася з умовами цього договору, зокрема з обов`язками сплачувати борг щомісячними платежами з урахуванням процентної ставки за користування кредитними коштами, відповідальністю у разі порушення цих зобов`язань, а тому усвідомлювала, що кредитні кошти підлягають поверненню з урахуванням узгодженої сторонами процентної ставки, при цьому розраховуючи на свій розсуд, усвідомлюючи розмір своїх доходів, самостійно за власним бажанням погодилася з такими умовами.

Умови договору не визнавалися неправомірними, а тому у цьому випадку діє презумпція правомірності правочину, визначена ст. 204 ЦК України, а тому вимоги позивача суд першої інстанції щодо сплати заборгованості за кредитним договором визнав такими, що відповідали умовам договору, узгодженими сторонами.

Доводи апеляційної скарги про застосування до спірних правовідносин положень ч. 3 ст. 551 ЦК України щодо звільнення від сплати пені, розмір якої за рішенням суду першої інстанції зменшено не можуть бути задоволені, оскільки за вказаними приписами цивільного закону судам надано право зменшити розмір неустойки, а не звільнити від такої сплати взагалі.

Таким чином за наслідками розгляду апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, відповідно до ст. 375 ЦПК України суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, оскільки відсутні підстави для скасування або зміни судового рішення.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат апеляційний суд не здійснює.

Керуючись ст. ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 12 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 22 липня 2020 року.