Справа № 333/3639/20
Провадження № 2-о/333/175/20
РІШЕННЯ

Іменем України

21 липня 2020 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

судді Тучкова С.С.,

за участю секретаря Шелесько Ю.О.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника - адвоката Жовніренко І.В.,

заінтересованої особи ОСОБА_2

представника заінтересованої особи - адвоката Будовської Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, яким просить вжити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 та покласти на нього обов`язки, а саме: заборонити перебувати у місці проживання (перебування) ОСОБА_1 та її доньки ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , та інших місць частого відвідування (перебування) ОСОБА_1 та ОСОБА_3 терміном на 6 місяців.

В обґрунтування поданої заяви зазначила, що вона мешкає в квартирі АДРЕСА_2 , яка їй належить на праві власності. Разом з нею в квартирі проживає її донька ОСОБА_3 11.02.2019 року за рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя було розірвано шлюб між заявницею та ОСОБА_2 04 січня 2020 року, о 05 годині 15 хвилин, ОСОБА_2 , перебуваючи в квартирі ОСОБА_1 висловлювався в її адресу нецензурною лайкою та погрожував їй фізичною розправою, чим вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру. Постановою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 10.03.2020 року по справі №333/1059/20 ОСОБА_2 та постановою Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 10.06.2020 року по справі №333/2884/20 ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.та за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Незважаючи на винесені постанови, ОСОБА_2 продовжує створювати заявниці неможливі умови проживання, в присутності доньки влаштовує сварки, поводить себе агресивно, морально принижує заявницю, ображає, висловлюється в її адресу нецензурною лайкою, погрожує фізичною розправою. Неодноразово застосовував до ОСОБА_1 фізичне насильство, бив та тягав її за волосся.

У судовому засіданні заявник та її представник повністю підтримали заяву і просили суд її задовольнити.

Заінтересована особа проти задоволення заяви заперечував, вважав її безпідставною і необґрунтованою.

Представник заінтересованої особи проти задоволення заяви заперечувала, суду пояснили, що надані заявником докази не містять підстав допускати наявність ризиків настання тяжких наслідків для заявника та малолітньої дитини, що є обов`язковою складовою для видачі обмежувального припису, надані докази не є достатніми для підтвердження існування юридичних фактів, з якими Закон України «Про запобігання та протидію домашнього насильства» пов`язує можливість видачі обмежувального припису, оскільки не містять об`єктивних даних про вчинення заінтересованою особою дій, передбачених статтею першою цього Закону.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив суду, що ОСОБА_1 є його колишньою дружиною, до якої він декілька разів приїздив на її прохання на допомогу. Так, в січні 2019 року, зателефонувала ОСОБА_1 і повідомила, що її вбиває ОСОБА_2 . Коли він приїхав до неї, то останнього вже забирали поліцейські. На одязі та тілі ОСОБА_1 були сліди крові, на її обличчі були садини та синці. Іншого разу він приїхав на прохання останньої вночі з 31 травня на 01 червня 2020 року. При цьому побачив на обличчі ОСОБА_1 багато садин, на її тілі почервоніння. ОСОБА_2 вже не було. Вони викликали з його телефону поліцію.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що ОСОБА_1 є її матір`ю. До восени 2018 року мешкала разом з нею і ОСОБА_2 . Спочатку взаємовідносини між ними були доброзичливі, а згодом почалися траплятися сварки. В її присутності ОСОБА_2 до матері фізичне насильство не застосовував, але траплялися випадки коли він висловлювался на адресу останньої нецензурною лайкою. Зі слів матері відомо, що ОСОБА_2 з підстав ревнощів застосовував до неї фізичне насильство.

Вислухавши заявника, заінтересовану особу, їх представників, свідків, перевіривши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 та є власником цієї квартири.

Разом з ОСОБА_1 в квартирі проживає її донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 11.02.2019 року було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно постанов Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 10.03.2020 року по справі №333/1059/20 і від 10.06.2020 року по справі №333/2884/20 ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.та за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, за вчинення відносно ОСОБА_1 домашнього насильства.

Як вбачається з пояснень допитаних у судовому засіданні свідків, досліджених в судовому засіданні відеоматеріалів, між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 виникають сварки, склалися неприязні відносини.

Відповідно до вимог ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитини (діти).

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема:

- домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь;

- психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі д дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

- фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання,а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3)взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

Правилами глави 13 ЦПК України визначено, що розгляд справ про видачу і продовження обмежувального припису провадиться в порядку окремого провадження, а правилами ст. 294 цього Кодексу встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Згідно із ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_2 , заявниця обґрунтувала заявлені вимоги тим, що останній вчиняє щодо неї психологічне і фізичне насильство.

Під час судового розгляду було встановлено, що між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 склалися неприязні відносини, що тягнуть за собою взаємні образи.

За належні докази застосування ОСОБА_2 до ОСОБА_1 психологічного і фізичного насильства суд приймає дані, що містяться в Постановах Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 10.03.2020 року і 10.06.2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП і за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП відповідно. Так, 04.01.2020 року, о 05 годині 15 хвилин, ОСОБА_2 , перебуваючи по АДРЕСА_1 висловлювався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою своїй дружині ОСОБА_1 . Крім того, 31.05.2020 року о 04 годині 50 хвилині ОСОБА_2 ображав нецензурною лайкою та хватав за волосся ОСОБА_1 . Також суд враховує, що в обох випадках насильство було застосовано за адресою: АДРЕСА_1 , і згідно Постанов ОСОБА_2 свою вину у вчиненні адміністративних правопорушень визнав.

З проаналізованих судом доказів, зокрема пояснень свідків і змісту протоколів про притягнення до адміністративної відповідальності, вбачаються ризики для завдання психологічного і фізичного насильства ОСОБА_1 у майбутньому, у разі не обмеження перебування ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому суд критично ставиться до наданих заявницею доказів у вигляді фотокарток, адже вони не індивідуалізовані в частині часу проведення фотозйомки і не містять інформативності щодо об`єму спричинених тілесних ушкоджень.

Також суд критично ставиться до наданого заявницею доказу у вигляді Довідки психолога ОСОБА_6 , адже вона не містить інформації щодо предмету доказування, а підтверджує лише факт звернення ОСОБА_7 до психолога.

З приводу ймовірного насильства зі сторони ОСОБА_2 відносно доньки ОСОБА_3 , заявником суду не надано жодних підтверджуючих доказів, а тому відсутні наявні ризики настання тяжких наслідків для малолітньої дитини, що є обов`язковою складовою для видачі обмежувального припису. Також суд враховує, що згідно пояснень заявниці ОСОБА_3 справно сплачує аліменти на утримання їх спільної дитини, батьківських прав не позбавлений.

Крім того, ОСОБА_1 в поданій заяві не конкретизовані місця частого відвідування (перебування) останньої, що не дає суду можливості об`єктивно вирішити питання видачі обмежувального припису в цій частині.

Зважаючи на викладене вище, вимоги діючого законодавства та з урахуванням встановлених по справі обставин, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258-259, 263-265, 3501-3508 ЦПК України, Законом України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якому визначити тимчасові обмеження його прав відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком на 6 (шість) місяців з наступними заборонами:

- заборонити ОСОБА_2 перебувати у місці проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань ближче 100 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині заяви відмовити.

Копію рішення направити до Комунарського ВП Дніпровського ВП ГУНП у Запорізькій області для взяття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на профілактичний облік.

Рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м.Запоріжжя.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя С.С. Тучков