Справа № 367/1372/18
Провадження № 2/367/938/2020
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року Ірпінський міський суд Київської області в складі

судді Карабаза Н.Ф.,

за участю секретаря Стародубець О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ірпінь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду Київскої області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди. В позовній заяві позивач вказує, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 05.06.2015 року було укладено договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_2 , який було посвідчено приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Нельзіним М.С. З моменту здачі в експлуатацію будинку по АДРЕСА_2 замовником будівництва не виконанні обов`язки передбачені ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», що спричинило завдання збитків позивачу як власнику квартири №4 в цьому будинку. Відповідно до інформації розміщеній на офіційному веб-сайті ДАБІ України замовником будівництва багатоквартирного будинку в АДРЕСА_2 , є ОСОБА_2 . Вважає, що завдані ОСОБА_1 збитки необхідно стягнути з замовника будівництва ОСОБА_2 у зв`язку з наступним. Щодо обов`язків ОСОБА_2 як замовника будівництва, які не були виконані належним чином. Відповідно до абз. 1 ч. 9 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об`єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об`єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього.

Відповідно до абз. 2 ч. 9 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» підключення закінченого будівництвом об`єкта, прийнятого в експлуатацію, до інженерних мереж здійснюється протягом десяти днів з дня відповідного звернення замовника до осіб, які є власниками відповідних елементів інженерної інфраструктури або здійснюють їх експлуатацію. Відповідно до ч. 12 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник зобов`язаний передати закінчений будівництвом та підключений до інженерних мереж житловий будинок, що споруджувався із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, об`єднанню співвласників або власнику, або експлуатуючій організації протягом ста двадцяти календарних днів з дня його прийняття в експлуатацію. Таким чином, ОСОБА_2 як замовником будівництва не було виконано обов`язки передбачені ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та не підключено до інженерних мереж зданий в травні 2014 року в експлуатацію багатоквартирний будинок в АДРЕСА_2 . Обґрунтування позовних вимог щодо втраченої вигоди за можливу оренду квартири. Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків. Частиною 4 ст. 623 ЦК України встановлено, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Отже, для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди. Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. ОСОБА_1 05.06.2015 року придбала квартиру №4, загальною площею 42,4 кв.м., яка знаходиться в багатоквартирному малоповерховому житловому будинку, за адресою: АДРЕСА_2 . У зв`язку з невиконаними відповідачем обов`язків передбачених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме відсутністю підключення комунальних мереж та електропостачання, всередині будинку відсутнє опалення та внутрішня електромережа - сталося так, що з 05.06.2015 року, позивач не зміг використовувати за призначенням свою квартиру - проживати, або здавати в оренду. З 05.06.2015 року по дату подання позову пройшло 32 місяці. Ціна середньозваженої оренди однокімнатної квартири площею 42,4 м2, в м. Ірпінь 200 доларів США на місяць. Розрахунок упущеної вигоди від оренди: 200 дол. США* 32 місяці = 6400 дол. США, що на момент подачі заяви - 23.02.2018 року, за курсом НБУ становить - 27,0718 грн/1 долар США, 6400 * 27,0718 = 173 259,52 грн. Отже, ОСОБА_2 завдав ОСОБА_1 збитків (упущена вигода від можливої оренди квартири) на загальну суму 173259,52 грн. Просить стягнути з відповідача на її користь 173259,52 грн збитків (упущена вигода від можливої оренди квартири), стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі.

Представник відповідача - адвокат Ляхов І.О. подав відзив на позовну заяву у якому зазначив, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог за вказаним позовом та вважає вимоги безпідставними, а докази подані позивачем є неналежними виходячи з наступного. Як визначено договором купівлі-продажу квартири від 05 червня 2015 року, стороною договору в якості продавця виступає ОСОБА_3 , покупець - ОСОБА_1 . Пунктом 1 Договору купівлі-продажу визначено, за цим договором продавець передає у власність (продає) покупцю, а покупець приймає від продавця (купує) квартиру АДРЕСА_2 і оплачує її вартість за ціною та у порядку, передбаченому договором. Пунктом 2 договору купівлі-продажу визначено, відчужена квартира належить на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого Реєстраційною службою Ірпінського міського управління юстиції Київської області 02 грудня 2014 року. Згідно пункту 5 договору купівлі-продажу сторони зазначили, що відчужена квартира візуально оглянута покупцем до посвідчення даного договору і знаходиться у стані, який повністю придатний для використання її за цільовим призначенням, недоліків та дефектів не має. Пунктом 12 договору купівлі-продажу визначено, цей договір посвідчено за згодою дружини продавця ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , оформленої приватним нотаріусом. Як випливає із умом договору купівлі-продажу, позивач прийняв квартиру в належному та прийнятному для нього стані, яка придатна для користування. Але ОСОБА_2 невідомо, що відбувалось із придбаною позивачем квартирою після передачі права власності на неї ОСОБА_3 , а також невідомо, які саме дії вчинила ОСОБА_1 , з яких випливає, що дана квартира перестала її влаштовувати. Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій

стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 657 ЦК договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Тому аналізуючи договір купівлі-продажу видно, що даний договір виник з купівлі-продажу товарів, в той час коли позивач на підтвердження своїх вимог зазначає про відповідальність, яка виникає із підрядних робіт. Так, у позовній заяві позивач посилається на недотримання Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» № 3038-VI, яким визначено, що цей Закон встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів. Згідно ст. 1 Закону 3038-VI визначено, у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні: 4) замовник - фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву. Але позивач не навів жодного належного та допустимого доказу, який би підтвердив правовідносини із замовлення будівництва, які б виникли між позивачем та відповідачем. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В подальшому представником відповідача подано доповнення до відзиву у якому зазначив, що забудовник виконав всі зобов`язання з будівництва та введення в експлуатацію будинку по АДРЕСА_2 . Відповідно до договору про приєднання до електричних мереж №К-00-15-0095 від 28.01.2015 року видано Технічні умови №К-00-15-0095 від 28.02.2015 року на приєднання багатоквартирного житлового будинку з нежитловими приміщеннями по АДРЕСА_5 , виконавцем робіт є ПАТ «Київобленерго». Після виконання робіт ПАТ «Київобленерго» надалі укладено договір про постачання електричної енергії від 18.10.2016 року. Також, 17.11.2014 року встановлено лічильник води до квартири АДРЕСА_2 . Іншого облаштування квартири для ОСОБА_3 між сторонами не передбачалось. ОСОБА_3 не пред`являв вимог або претензій щодо якості отриманого нерухомого майна, а ОСОБА_1 в свою чергу придбавши квартиру вважала її достатньою для відповідної вартості. Щодо збитків, в єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутня інформація про державну реєстрацію ОСОБА_1 в якості підприємця.

Представник позивача - адвокат Махнівський М.О. подав відповідь на відзив у якому зазначив, що у своєму відзиві на позов представник відповідача стверджує, що ОСОБА_2 нібито не має ніякого відношення до того, що позивач на даний час не має змоги використовувати за призначенням придбану квартиру №4 загальною площею 42,4 кв. м., розташованої за адресою АДРЕСА_2 . Відповідно до абз. 1 ч. 9 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об`єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про об`єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього. Відповідно до абз. 2 ч. 9 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» підключення закінченого будівництвом об`єкта, прийнятого в експлуатацію, до інженерних мереж здійснюється протягом десяти днів з дня відповідного звернення замовника до осіб, які є власниками відповідних елементів інженерної інфраструктури або здійснюють їх експлуатацію. Відповідно до ч. 12 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник зобов`язаний передати закінчений будівництвом та підключений до інженерних мереж житловий будинок, що споруджувався із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, об`єднанню співвласників або власнику, або експлуатуючій організації протягом ста двадцяти календарних днів з дня його прийняття в експлуатацію. Таким чином, ОСОБА_2 як замовником будівництва не було виконано обов`язки передбачені ст. 39 Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» та не підключено до інженерних мереж зданий в травні 2014 року в експлуатацію багатоквартирний будинок в АДРЕСА_2 . Не виконання вказаних обов`язків встановлених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» ОСОБА_2 як замовником будівництва багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 , підтверджується листом КП «Ірпіньводоканал» №809 від 04.06.2018 року; листом ПАТ «Київоблгаз» №КV-ЛВ-7301-0618 від 05.06.2018 року; листом ПрАТ «Київобленерго» №11/200/4017 від 04.06.2018 року. Відповідно до вказаних листів ОСОБА_2 не звертався до власників відповідних елементів інженерної інфраструктур та не виконав технічні умови для підключення багатоквартирного будинку по АДРЕСА_2 до світла, води, водовідведення та газу. При цьому, позивач у своїй позовній заяві стверджує не про недоліки квартири, а саме про недоліки будинку збудованого ОСОБА_2 . У зв`язку з недоліками будинку АДРЕСА_2 та невиконанням відповідачем обов`язків передбачених Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності», а саме відсутністю підключення комунальних мереж та електропостачання, всередині будинку відсутнє опалення та внутрішня електромережа, не має води та водовідведення (каналізації), а тому з 05.06.2015 року, позивач не зміг використовувати за призначенням свою квартиру - проживати, або здавати в оренду.

В судовому засіданні позивач надала пояснення у яких зазначила, що не збиралася займатися підприємницькою діяльністю, квартиру придбала для себе, наміру здавати в оренду не було.

В судовому засідання представник позивача - адвокат Махнівський М.О. підтвердив обставини, викладені в позовній заяві, також зазначив, що позивачем було придбано квартиру у будинку, який побудований на замовлення ОСОБА_2 . Після придбання квартири з`ясувалось, що будинок не підключений до інженерних мереж. Були зроблені запити і всі служби відповіли, що будинок не підключений до мереж. Він повинен був підключений до інженерних мереж на основі проектної документації, встановлення лічильника не замінює проекту.

В судовому засіданні представник відповідача заперечував щодо задоволення позовних вимог, зазначив, що позивач не зверталась до ОСОБА_2 щодо усунення якихось недоліків. Крім того, в п. 2 договору купівлі-продажу квартири зазначено, що квартира недоліків не має. У будинку підключені усі комунікації, підключення до газу не планувалось, будинок підключений до електроенергії, є каналізація. Щодо недоотримання позивачем можливого прибутку, вказав, що позивач не надала підтвердження що є підприємцем.

Заслухавши у судовому засідання позивача, її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Нельзіним М.С. 05.06.2015 року ОСОБА_1 купила у ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2 . Згідно п. 5 вказаного договору, відчужувана квартира візуально оглянута покупцем до посвідчення даного договору і знаходиться у стані, який повністю придатний для використання її за цільовим призначенням, недоліків та дефектів не має.

Згідно відповіді приватного акціонерного товариства «Київобленерго» на адвокатський запит вих. №11/200/4017 від 04.06.2018 року, по наявній у Товаристві інформації по запитуваній адресі: АДРЕСА_2 укладено договір про користування електричною енергією між ПрАТ «Київобленерго» та власником будинку.

Згідно відповіді КП «Ірпіньводоканал» від 04.06.2018 року на адвокатський запит, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , до центральних мереж водопостачання та водовідведення не приєднаний.

Відповідно до вимог ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відшкодування збитків повинне мати місце у разі наявності складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки (дії чи бездіяльності особи), шкідливого результату такої поведінки, причинного зв`язку між протиправною поведінкою та заподіяними збитками, вини особи, яка заподіяла збитки.

У відповідності до положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених кодексом.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Як визначено в ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до положень ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст.623ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

Відшкодування збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність всіх елементів складу правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитків), наявності та розміру понесених збитків; причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; вини особи, яка заподіяла шкоду. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляду відшкодування збитків не наступає.

Отже, для правильного вирішення спорів, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, важливе значення має розподіл між сторонами обов`язку доказування, тобто визначення, які юридичні факти повинен довести позивач або відповідач. За загальними правилами судового процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстав своїх вимог і заперечень (ст. 81 ЦПК України).

Виходячи з цього, позивач повинен довести факт спричинення збитків, та їх реальність, обґрунтувати їх розмір, довести безпосередній причинний зв`язок між правопорушенням та заподіянням збитків і розмір відшкодування.

Враховуючи норми ч. 4 ст. 623 Цивільного кодексу України, на кредитора покладений обов`язок довести розмір збитків, заподіяних йому порушенням зобов`язання. При цьому кредитор повинен не тільки точно підрахувати розмір збитків, але і підтвердити їх документально. При обрахуванні розміру упущеної вигоди мають враховуватися тільки ті точні дані, які безспірно підтверджують реальну можливість отримання грошових сум або інших цінностей, якби зобов`язання було виконано боржником належним чином.

Крім того, законодавець встановлює, що при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягатиме відшкодуванню. Тобто підставою для відшкодування упущеної вигоди є протиправні дії, які мали наслідком не отримання позивачем доходу, на який він реально і обґрунтовано розраховував, і який би точно отримав у разі належного виконання боржником зобов`язання.

Неодержаний дохід (упущена вигода) - це рахункова величина втрат очікуваного приросту в майні, що базується на документах, які беззастережно підтверджують реальну можливість отримання потерпілим грошових сум (чи інших цінностей), якби учасник відносин не допустив правопорушення. Якщо ж кредитор не вжив достатніх заходів, щоб запобігти виникненню збитків чи зменшити їх, шкода з боржника не стягується.

При цьому пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні боржником зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

Такі правові висновки містяться по постановах Верховний Суд від 03.08.2018 року по справі № 923/700/17, Верховного Суду України від 14.06.2017 у справі № 923/2075/15, від 09.12.2014 у справі №5023/4983/12, у Постанові Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №921/377/14-г/7.

З огляду на вказане вище у сукупності, суд вважає, що недотриманого прибутку позивачем не може вважатися збитками у розумінні статті 22 ЦК України.

З урахуванням наведеного, посилання позивача про наявність правових підстав для стягнення на її користь збитків у вигляді недотриманого прибутку в розмірі 173259,52 грн. є помилковими, оскільки як підтвердила у судовому засідання позивач, вона не мала наміру здавати в оренду квартиру, сама не займається підприємницькою діяльністю. Також, в матеріалах справи відсутні докази наміру здавати в оренду квартиру.

На виконання вимог ст.81 ЦПК України, позивачем не доведено, що діями відповідача, останній була спричинена матеріальна шкода, яка відповідно до вимог ст.22 ЦК України є упущеною вигодою.

Таким чином, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог і з зазначених позивачем підстав, та виходячи з наданих доказів і встановлених на їх підставі конкретних обставин та правовідносин, суд не вбачає підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті позивачці - у якості упущеної вигоди - очікуваної нею і неотриманої орендної плати. Позов необґрунтований і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 1-12, 76-81, 95, 141, 247, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст. с 22, 23, 1166, 1167, 1172, 1187, 1192 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди відмовити.

Повний текст судового рішення буде складено протягом 10 днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя Н.Ф. Карабаза