Справа № 740/1026/20
Провадження № 2/740/724/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2020 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої- судді Ковальової Т.Г.,

за участю секретаря - Кубрак Н.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Лосинівської селищної ради, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на частку у майні колгоспного двору та визнання права власності на житловий будинок,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати колишніх членів колгоспного двору ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими що втратили право на частку у майні колгоспного двору, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок в порядку спадкування за заповітом.

В обгрунтування позовних вимог посилаються на те, що спірний житловий будинок мав статус колгоспного двору і станом на 15 квітня 1991 року в будинку проживали та були зареєстровані: ОСОБА_4 - мати позивачки та голова двору, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - брати позивачки, які мали право власності на 1/3 частку кожний відповідно до ст.120 ЦК УРСР 1963 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , яка на випадок смерті залишила заповіт, згідно якого все майно заповіла їй.

Після її смерті відкрилася спадщина на вищевказаний житловий будинок та земельну ділянку, яку вона прийняла та на земельну ділянку отримала свідоцтво про право власності, проте нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, оскільки будинок мав статус колгоспного двору та її брати також мають право на частку в майні колгоспного двору.

Відповідачі по справі майнових прав на свої частки у колгоспному дворі не заявляли та не заявляють.

Зазначає, що брати фактично станом на 15 квітня 1991 року не проживали з матір`ю та більше ніж три роки не брали участь своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору, а тому з посиланням на ст.126 ЦК УРСР просить визнати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 таким, що втратили право на частку у майні колгоспного двору.

Сторони в судове засідання не з`явилися, надавши до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, а відповідачі - і про визнання позову.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до положень абзацу 3 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з*ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

Відповідно до частини першої статті 120 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Згідно з частиною другою статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до ст.126 ЦК УРСР працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не приймав участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору.

Крім того, згідно постанови пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року «Про судову практику за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили право на частку в майні.

Відповідно до довідки, виданої Лосинівською селищною радою Ніжинського району Чернігівської області №53 від 20.02.2020, станом на 15.04.1991 у будинку за адресою: АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали: ОСОБА_4 - голова, ОСОБА_3 - син, ОСОБА_2 - син. (а.с.46).

Таким чином спірний будинок на праві власності належав ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 . Кожен з них мав право власності на 1/3 частку зазначеного будинку.

Вирішуючи питання щодо того, чи не втратили ОСОБА_2 та ОСОБА_3 свою частку в майні колгоспного двору, суд дійшов наступного.

На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року , поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

В судовому засіданні з`ясовано, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у спірному будинку 18.03.1991, але з того часу і по сьогоднішній день проживає разом зі своєю дружиною за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою старости с.Шатура від 18.02.2020.

Відповідач ОСОБА_3 з 1988 року і по сьогоднішній день проживає в м.Києві, однак з реєстрації його не було знято.

В той же час, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мають наміру реалізовувати свої майнові права на відповідні їм частки у майні колгоспного двору, як його члени, та відмовилися від своїх майнових прав на частки у вказаному майні, про що зазначили у відповідних письмових заявах.

Зважаючи на те, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 після свого вибуття з вказаного домоволодіння більш трьох років будь-яку частку в майні колгоспного двору не витребували по сьогоднішній день, суд вважає, що вони втратили частку в майні колишнього колгоспного двору даного домоволодіння.

Таким чином, житловий будинок та господарські споруди вказаного домоволодіння після вибуття з господарства ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належали на праві спільної сумісної власності голові двору ОСОБА_4 вцілому.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.14).

Після її смерті відкрилася спадщина на вказане домоволодіння.

В судовому засіданні встановлено, що зазначений житловий будинок станом на 31.12.2012 року зареєстрований за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконкомом Ніжинської районної Ради народних депутатів 10.06.1991 на підставі рішення від 12.071989 №153 (а.с.22).

Згідно ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

В матеріалах справи міститься заповіт ОСОБА_4 від 06 вересня 2016 року, посвідчений секретарем виконкому Шатурської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області Литвин Т.А., яким спадкодавиця все своє майно вона заповідала ОСОБА_1 (а.с.13).

В матеріалах справи міститься відмова державного нотаріуса Другої чернігівської нотаріальної контори, якою ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно і спадковий будинок мав статус колгоспного двору та є інші особи, які мають право на частку в майні колгоспного двору. (а.с.16).

У зв*язку з виключенням із законодавства визначення колгоспного двору позивачу необхідно в судовому порядку визнавати право власності на житловий будинок.

Суд встановив також, що визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а вимоги позивачки обгрунтовані на законі і доведені в судовому засіданні.

Керуючись ст.120, 123, 126 ЦК УРСР, ст.1218, 1223, 1268, 1269 ЦК України, ст.81, 200, 206, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими, що втратили право на частку в майні колишнього колгоспного двору у домоволодінні, яке розташоване за адресою:АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний код: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п.15 п.п.15.5 перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду подається учасниками справи через суд першої інстанції - Ніжинський міськрайонний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуюча суддя Т.Г. Ковальова