Справа № 372/2306/20
Провадження 2-1498/20
ухвала

20 липня 2020 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

Головуючого судді Потабенко Л.В.,

при секретарі Буртовій О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Обухівської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

В провадженні суду надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Обухівської РДА Київської області, ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, в якій позивач просить визнати неправомірною бездіяльність Обухівської районної державної адміністрації Київської області в контролі за виконанням розпорядження № 238 від 01.07.2020 року «Про участь у вихованні малолітньої дитини», зобов`язати ОСОБА_2 , матері малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не перешкоджати у здійсненні батьком ОСОБА_1 своїх прав щодо виховання дитини; визначити спосіб у вихованні малолітньої дитини шляхом реалізації права спілкування батька ОСОБА_1 зі своїм малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: другі та четверті вихідні кожного місяця з ночівлею (з 9:00 години суботи по 20:00 годину неділі), та період літніх канікул щомісяця з 1 по 15 число для проведення спільного відпочинку та оздоровлення, при умові, якщо дитина не буде хворою.

20.07.2020 року позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходів забезпечення позову, шляхом тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України неповнолітнього громадянина України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до завершення розгляду справи судом.

Сторони в судове засідання не викликались, на підставі ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Суд, вивчивши заяву про забезпечення позову, прийшов до висновку, що вона не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може суттєво ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 150 ч.10 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Оскільки, зі змісту позовних вимог вбачається спір щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, а не спір між батьком і матір`ю дитини щодо місця проживання дитини, то такий вид забезпечення позову як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, є неспівмірним заявленим позовним вимогам, а тому вважаю за необхідне відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1-18, 149-150, 153, 154, 157 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: