КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 759/4174/20 Головуючий у 1 інстанції: Миколаєць І.Ю.
Провадження № 22-ц/824/9486/2020 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Оніщука М.І., Крижанівської Г.В.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу Українця Олександра Петровича, який діє від імені та в інтересах Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 травня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про розірвання договору, визнання частини кредитного договору недійсним та стягнення надмірно сплачених коштів,-

в с т а н о в и в:

В березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк» про розірвання договору, визнання частини кредитного договору недійсним та стягнення надмірно сплачених коштів. Зазначив, що 05.08.2014 року між ним та АТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приват Банку у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Вважає, що даний договір є нікчемним, оскільки умови його не відповідають принципу справедливості. В період від 22 серпня 2017 року по 05 січня 2018 року він отримував від банку грошові кошти на загальну суму 24 150 грн. - 12 000 грн. кредитного ліміту та 12 150 грн. як розстрочку на товари, частина з яких оплачена з кредитного ліміту. Оскільки 16 грудня 2017 року банком йому встановлено ліміт в сумі 12000 грн., всі витрати більше цієї межі фактично були неможливі. Згідно виписки від 03.12.2019 року в період з 01.08.2017 року по 03.12.2019 року на його рахунок надійшли грошові кошти у сумі 106 523,19 грн. При цьому його витрати становили 105 885,40 грн. Згідно виписки від 03.12.2019 року до таких витрат банком включена комісія, відсотки та пеня. Відповідно до зазначених вище виписок у числі витрат з суми 105374,26 грн. відповідач незаконно отримав нараховані відсотки та неустойку у сумі 55905,90 грн., з яких: комісія - 3299,93 грн.; відсотки - 14445,51 грн. та пеня - 38160,46 грн. Як позичальник він не розраховував на таку суму відсотків та штрафів, у зв`язку з чим опинився в скрутному становищі. Умови кредитного договору є несправедливими. ОСОБА_1 просить розірвати договір споживчого кредитування від 05.08.2014 року; визнати договір недійсним в частині нарахувань комісії в сумі 3299,93 грн., відсотків в сумі 14445,51 грн. та пені в сумі 38160,46 грн.; стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму надмірно отриманих коштів в розмірі 55 905,90 грн.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 12 травня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Підписавши анкету-заяву від 05.08.2014 року ОСОБА_1 підтвердив, що він ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку. Позивач отримав кредитну картку, користувався кредитом та повність погасив його. У суду першої інстанції були відсутні підстави для розірвання кредитного договору. Також суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для визнання недійсними положень договору в частині нарахувань комісії в сумі 3299,93 грн., відсотків в сумі 14445,51 грн., пені в сумі 38160,46 грн. та стягнув з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача кошти в розмірі 55 905,90 грн. Суд безпідставно застосував правову позицію, викладену у постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року, оскільки вона була прийнята в справі за позовом банку про стягнення заборгованості і не стосується предмету спору в даній справі. При зверненні з даним позовом ОСОБА_1 пропустив строки позовної давності, а представник банку заявив про застосування наслідків спливу позовної давності, що є самостійною підставою для відмови в позові.

В апеляційній інстанції представник АТ КБ «Приватбанк» підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у його відсутність.

Вислухавши пояснення представник АТ КБ «Приватбанк», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 05.08.2014 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» був укладений кредитний договір шляхом підписання позивачем анкети-заяви № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приват Банку у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

В період від 22 серпня 2017 року по 05 січня 2018 року ОСОБА_1 отримав від банку грошові кошти на загальну суму 24 150 грн. - 12 000 грн. кредитного ліміту та 12 150 грн. як розстрочку на товари, частина з яких оплачена з кредитного ліміту.

В період від 22 серпня 2017 року по 05 січня 2018 року позивач на підставі вищевказаного договору отримував на рахунок № НОМЕР_1 грошові кошти від відповідача на загальну суму 24 150 грн. з яких: 12 000 грн. кредитного ліміту; розстрочки на товари на загальну суму 12 150гривень, а саме: 2288 грн. від 23.10.2017 року (з яких, сплачено за рахунок кредитного ліміту 306,96 грн.); 5863 грн. від 14.12.2017 року (з яких сплачено за рахунок кредитного ліміту 902,87 грн.; 3999 грн. від 05.01.2018 року.

Згідно виписки АТ КБ «Приватбанк» від 03.12.2019 року в період з 01.08.2017 року по 03.12.2019 року витрати по картці ОСОБА_1 становили 105885,40 грн., надходження - 106523,19 грн., до яких включена комісія 3299,93 грн., відсотки 14445,51 грн. та пеня 38160,46 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для розірвання договору споживчого кредитування від 05.08.2014 року, визнання договору недійсним в частині нарахувань комісії в сумі 3299,93 грн., відсотків в сумі 14445,51 грн. та пені в сумі 38160,46 грн., а також стягнення з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суми надмірно отриманих коштів в розмірі 55 905,90 грн.

Суд першої інстанції виходив з того, що наявні матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_1 кредитної картки з ПІН кодом для верифікації в платіжній системі, а тому відсутні підстави вважати, що у позивача виникли будь-які зобов`язання перед відповідачем. Суд зазначив, що позбавлений можливості встановити на яких умовах мало відбуватись кредитування ОСОБА_1 , яка відповідальність встановлена за невиконання умов договору.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частинами 1, 3 ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Недодержання вказаних вимог є підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Відповідно до статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Статтею 651 ЦК України визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Статтею 652 ЦК України визначено, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України визначено, що у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили

Оскільки наслідком розірвання договору є припинення зобов`язань, суд може задовольнити позов про розірвання договору лише в тому випадку, якщо договір невиконаний.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 підписав заяву, що ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг у ПриватБанку.

Зі змісту позову вбачається, що він був ознайомлений з розміром кредитного ліміту та умовами кредитування.

ОСОБА_1 з 2014 року користувався кредитною карткою та виконував зобов`язання.

З заявами про надання йому інформації щодо умов кредитування чи роз`яснень щодо виконання зобов`язань позивач до банку не звертався.

Порушуючи питання про розірвання кредитного договору, визнання недійсним певних його части н та стягнення надмірно сплачених коштів, позивач ОСОБА_1 не оспорював той факт, що 05 серпня 2014 року він звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з питання отримання платіжної картки "Універсальна GOLD" та в подальшому з серпня 2017 по грудень 2019 року користувався кредитними коштами. З змісту позовної заяви ОСОБА_1 убачається, що повністю виконавши умови укладеного з АТ КБ «Приватбанк» кредитного договору, але позивач вважав, що відповідач надав йому грошові кошти понад встановленого ліміту кредитування. ОСОБА_1 не посилався на те, що був не обізнаний з умовами кредитування.

Не заперечуючи факт користування наданими кредитними коштами, позивач вважав несправедливими визначений умовами договору розмір відсотків та пені, які за його розрахунком занадто великі. ОСОБА_1 наголошував на тому, що в період з 12 квітня 2019 року по 05 серпня 2019 року він проходив військову службу за контрактом у Державній прикордонній службі України і це не враховано відповідачем при нарахуванні заборгованості.

Позивач ОСОБА_1 просив визнати недійсним договір споживчого кредитування , укладений між ним та АТ КБ «Приватбанк», в частині нарахування комісії у сумі 3299,93 грн., відсотків за користування кредитом у сумі 14445,61 грн. та пені за прострочку у сумі 38160,46 грн. Оспорювані ОСОБА_1 умови відсутні у кредитному договорі, оскільки на час виникнення спірних правовідносин розмір відсотків, комісії та пені визначається не в конкретній сумі, а у певному розмірі від суми, яка буде видана у майбутньому кредитором на виконання умов договору. Питання про визнання недійсними визначених умовами договору розміру відсотків, комісії та пені ОСОБА_1 не порушує. Відтак, відсутні правові підстави для визнання недійсними нарахованих відповідно до умов договору сум, які є складовою частиною заборгованості позичальника.

Порушуючи питання про розірвання кредитного договору, ОСОБА_1 послався на скрутне матеріальне становище, в якому він опинився через значні нарахування відсотків за кредитом, низький дохід, неможливість знайти роботи з високім рівнем заробітної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 652 ЦК України зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. ОСОБА_1 не довів наявність істотної зміни обставин у розумінні ч.1 ст. 652 ЦК, а відтак й підстав для розірвання кредитного договору, умови якого авн фактично виконав, погасивши повністю заборгованість по кредиту.

Суд першої інстанції у своєму рішенні безпідставно послався на правову позицію Великої палати Верховного Суду, викладену у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17/14-131цс19. Така правова позиція була прийнята у справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості з боржника та з`ясування факту ознайомлення позичальника з Умовами та Правилами надання банківських послуг. Предметом даної справи є позов позичальника про розірвання кредитного договору, визнання недійсними його в частині та стягнення коштів. При цьому позивач не спростовує факт обізнаності з умовами кредитування АТ КБ «Приватбанк», надання кредитної картки та користування кредитними коштами.

Враховуючи викладене, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 травня 2020 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про розірвання договору, визнання частини кредитного договору недійсним та стягнення надмірно сплачених коштів.

Згідно з ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь АТКБ «Приватбанк»3783,60 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Українця Олександра Петровича , який діє від імені та в інтересах Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», задовольнити.

Скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 12 травня 2020 року та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити в позові ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про розірвання договору, визнання частини кредитного договору недійсним та стягнення надмірно сплачених коштів.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» 3783,60 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.

Дані про учасників справи:

Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-д, .

ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 16 липня 2020 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Оніщук М.І.

Крижанівська Г.В.