печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2020 року Печерський районний суд м. Києва

суддя Матійчук Г.О.

секретар судового засідання Хабеця О.О.,

справа №757/49305/18-ц

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини,-

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду із вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнень просила стягнути з відповідача на свою користь 214 558,79 грн. (1/2 частину) додатково понесених витрат, за період з січня 2016 року по червень 2020 року, що викликані особливими обставинами - на лікування, індивідуальне навчання і розвиток дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову позивач зазначила, що їх спільна з відповідачем дитина з 2013 року знаходиться на диспансерному обліку у невролога і ортопеда, з діагнозами: вегетативна-судинна дисфункція з ангіоспазмами, астеноневротичний синдром, хронічний тонзило-фарингіт, ЕБВ-інфекція, АХЛЖ, S-образний лівосторонній сколіоз грудо-поясничного відділу хребта, плоскостопість. В зв`язку з чим, дитині рекомендовано індивідуальна форма навчання, медичний контроль та постійне відвідування лікаря.

Вона постійно проводить обстеження і лікування дитини. Оскільки процес лікування є тривалим, вона відповідно до рекомендацій лікарів перевела її на індивідуальну форму навчання, що в свою чергу зумовило додаткові витрати на оплату навчання.

Посилаючись на те, що відповідач не приймає участь у витратах на дитину просила стягнути з останнього понесені додаткові витрати на дитину.

24.10.2018 року ухвалою відкрито провадження у справі та вирішено розглянути її за правилами загального позовного провадження.

14.01.2019 року від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній заперечує позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що з дитиною регулярно спілкується, приймає участь не тільки в її утриманні, сплачуючи аліменти, в розмірі 2 000 грн на місяць, а й додатково несе витрати по оплаті спортзалу, придбанні одягу, телефону, ноутбука, оплаті послуг стоматолога по встановленню брекет-системи. Крім того, зазначив, що комунальні послуги, які надаються в квартиру, де мешкають дитина та позивач, оплачує саме він.

Зауважив на тому, що вимоги позивача надумані, оскільки медичні висновки, на які вона посилається, як на підставу переходу на індивідуальне навчання, носять рекомендаційний характер. У висновках, які додані до позову, зазначено, що дитині рекомендовано регулярне спостереження, а не лікування.

Поставив під сумнів відповідач також чеки та квитанції, які надані позивачем в якості доказів, з тих підстав, що останні не персоніфіковані, тобто неможливо довести, що всі чеки оплачувались саме позивачем. Крім того, звернув увагу суду на той факт, що деякі чеки мають однаковий час та дату, придбання ліків/товарів за цими чеками в різних аптеках на певній віддаленості одна від одної, що в свою чергу унеможливлює одночасне перебування в них позивача. Вказував також на нелогічну поведінку позивача з приводу відвідування одних і тих самих аптек по декілька разів на день для придбання незначних товарів/ліків.

З огляду на наведене заперечив також докази у вигляді копій договорів про надання репетиторських послуг, враховуючи відсутність печаток на цих договорах та актах виконаних робіт, відсутність документів фінансової звітності (банківські квитанції, платіжні доручення, тощо).

Зазначив, що в будь-якому випадку він несе більшу частину додаткових витрат на дитину, ніж позивач. Просив у задоволенні позову відмовити.

В своїх письмових поясненнях від 01.12.2019 року позивач зазначає, що відповідач в своєму відзиві намагається дискредитувати її і намагається уникнути батьківського обов`язку по несенню додаткових витрат на дитину.

Ухвалою від 15.05.2020 року підготовче судове засідання закрито та справу призначено до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила задовольнити.

Відповідач заперечив проти позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, неповнолітнього свідка ОСОБА_3 , встановивши фактичні обставини справи та характер спірних правовідносин, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7, т.1).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09.02.2016 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8, т. 1).

Згідно свідоцтва про зміну імені, 23.02.2016 року ОСОБА_1 змінила ім`я на « ОСОБА_1 » (а.с. 6, т.1).

08.10.2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Частиною 1 ст. 185 К України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з хворобою, тощо.

Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим/індивідуальним, а не солідарним.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно ст.7 СК України, жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду України N 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, щодо передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. Проте, в окремих випадках, через особливі обставини (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати. Тому, розмір додаткових витрат, що стягуються, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат.

Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. В силу ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Верховний Суд зауважує, що до таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на якусь хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні особою, яка пред`явила такий позов (постанови Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі №501/5060/15-ц, від 14 січня 2019 року у справі №751/4312/16-ц).

Понесені позивачем витрати на оплату послуг репетиторів, в зв`язку з переведенням дитини на індивідуальну форму навчання, а також придбання лікарських (та інших) засобів, проведення досліджень (аналізів), не можливо розцінювати як особливі (виняткові) в розумінні ст.185 СК України обставини, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 53 Конституції України Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам.

За ст. 13 ЗУ «Про загальну середню освіту» (в ред. чинній на час виникнення спірних правовідносин) освітній процес у закладах загальної середньої освіти здійснюється за груповою та індивідуальною формами навчання, положення про які затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері освіти.

Бажаючим надається право і створюються умови для прискореного закінчення школи, складання іспитів екстерном.

Під терміном «індивідуальна форма навчання», згідно із Положенням про індивідуальну форму навчання в загальноосвітніх навчальних закладах (затвердженого наказом Міністерства освіти і науки України №8 від 12.01.2016 р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 184/28314 від 03.02.2016 р.) розуміється спосіб організації навчальної діяльності, який регулюється певним, наперед визначеним розпорядком, забезпечується педагогічними працівниками та організовується для забезпечення права громадян на здобуття повної загальної середньої освіти.

Із наведеного вбачається, що у разі прийняття батьками дитини рішення про індивідуальну форму навчання для дитини, останнє забезпечується та організовується педагогічними працівниками на безкоштовній основі.

Рішення про замовлення та оплату послуг з репетиторства, приймались позивачем свідомо і самостійно, без урахування думки відповідача.

Крім того, слід відмітити, що висновки лікарів/лікарсько-консультативних комісій (т. 1, а.с. 9, 12), щодо обрання дитині індивідуальної форми навчання, носять рекомендаційний, а не обов`язковий характер.

Що стосується доданих позивачем до позову чеків/квитанцій/товарних чеків про придбання ліків та інш.аптечних (і не тільки) товарів, суд не приймає дані документи в якості належних та допустимих доказів, з огляду на відсутність на них даних про покупця (т. 1, а.с. 38-57) і позивачем не доведено, що товари, зазначені у вказаних чеках, придбавались саме для потреб дитини.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, позивачем не доведено, що їх спільна з відповідачем дитина потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із хворобою.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 19, 81, 141, 263-265, 267, 273, 274, 280, 354, 355 ЦПК України, ст. 185 СК України, ст.. 53 Конституцї України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Київського апеляційного суду або через Печерський районний суд м. Києва, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 03.07.2020 року.

Суддя Г.О. Матійчук