14 липня 2020 року м. Київ
Суддя Деснянського районного суду м. Києва Клочко І.В. розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої в результаті вчинення кримінального правопорушення, -
ОСОБА_1 звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення майнової та моральної шкоди, спричиненої в результаті вчиненого кримінального правопорушення.
Оформлення договору №1452016 здійснювалось ФОП ОСОБА_2 , яка запевнила, що вікна будуть виготовлені і встановлені не пізніше 17.09.2016р., однак останньою не було виконано умов договору та не повернуто кошти, у зв`язку з невиконанням договору, оскільки тривалий час відповідачі ігнорували умови і строк виконання договору.
03.102016 р. позивач приїхала до офісу ФОП ОСОБА_2 з письмовою претензією на невиконання термінів договору, а також на її постійні перенесення термінів виконання. Відповідач ОСОБА_2 відмовилася брати письмову претензію, стала виражатися брудною лайкою і погрожувати позивачу фізичною розправою, а підлеглий співвідповідач ОСОБА_3 став провокувати сина позивача на бійку, на що позивач зробила виклик поліції , при прибутті поліції був складений протокол слідчим під час якого відповідач ОСОБА_3 , зобов`язався 07.10.2016 р. повернути отримані від позивача кошти на виготовлення вікон в сумі 10 660,00 грн.
У визначений термін ОСОБА_3 кошти не повернув, на телефонні дзвінки не відповідає. На неодноразові звернення до відповідачів щодо повернення коштів по сьогоднішній час кошти не повернули.
Враховуючи вищевикладене позивач звернулася до правоохоронних органів із заявою про скоєння кримінального правопорушення громадянами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ..
Ухвалою Дніпроваського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2019р. справу передано на розгляд за підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва.
Ухвалою суду від 13 листопада 2019року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та визначено, що розгляд справи буде проводитись за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення.
Позивач та відповідач копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін отримали, проте у визначені строки, відзиву на позовну заяву, відповідачем подано не було.
Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України.
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.
У відповідності до статті 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом подання до суду відзиву на позовну заяву та/або заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін, а тому суд вважав за можливе проведення заочного розгляду справи, відповідно статті 280 ЦПК України.
Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у відповідності із частиною п`ятою статті 279 ЦПК України, за наявними у справі матеріалами.
Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення вимог позовної заяви, з наступних підстав.
Частиною 2 Постанови ПленумуВерховного Суду України від12.06.2009р.№2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справи суді першої інстанції» роз`яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Судом встановлено наступне.
08.09.2016р. між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено договір №1452016 на виконання індивідуального замовлення, згідно якого виконавець бере на себе зобов`язання організувати, за вимогою замовника, поставку індивідуальних виробів з ПВХ профілю REHAU, фурнітури MACO та склопакету, кількість, розміри та комплектація погоджуються на бланку специфікаціїабо технічному завданні, що є невід`ємною частиною договору і завіряються підписами сторін договору.
Відповідно до п.1.2 Договору, закінчення виконаня робіт в термін 7-10 робочих днів, до 17 вересня 2016р.
Обов`язки виконавця за цим договором вважаються виконаними в повному обсязі після підписання замовником акту приймання-передачі виробів.
Пунктом 5.1 Договору передбачено, що договір діє з дня підписання до повного виконання сторонами всіх зобов`язань. Договір набирає чинності з моменту його підписання та внесення завдатку.
За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст.530 ЦК України визначено, щоякщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно дост.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони(замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч. ч. 1, 2 ст. 837 ЦК України).
Згідно ст. 865 ЦК України, за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати зазавдання фізичної особи (замовника)певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.
Договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору (ч. 1 ст. 866 ЦК України).
Частиною першою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено що, споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася.
Статтею 654 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Відповідно дост.651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін уразі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
В своїй позовній заяві позивач посилається на таке істотне порушення відповідачем договору, як не невиконання умов договру у визначені в ньому строки.
Згідно ч. ч. 2, 5 ст. 653 ЦК України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються. Якщо договір змінений або розірваний у зв`язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.
Щодо відшкодування завданої моральної шкоди, то дана вимога підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ст. ст. 22, 23 ЦК України, особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Пунктом 5 даної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.
Оскільки позивачем ОСОБА_1 не зазначено, якими саме діями відповідач ФОП ОСОБА_2 спричинила позивачу моральну шкоду та якими саме діями відповідач ОСОБА_3 спричинив моральну шкоду, а також не визначено спосіб стягнення, суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідчів моральної шкоди.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 384,20 грн. з кожного відповідача, враховуючи межі задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, 22, 23, 526, 530, 610, 611, 629, 638, 651, 654, 837, 865, 866, 1167 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 133, 134, 141, 178, 191, 263-265, 268, 273, 279, 352, 354 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ФОП « ОСОБА_2 » ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричиненої в результаті вчинення кримінального правопорушення, задовольнити частково.
В задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди - відмовити.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 384,20 грн.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 384,20 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_2 .
Відповідач - ФОП ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , місце проживання - АДРЕСА_3 .
Відповідач - ОСОБА_3 , РНОКПП - відсутній, робоче місце - АДРЕСА_4 1.
Суддя