Номер провадження: 22-ц/813/2770/20
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л.М.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Воронової Є.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2019року, постановлену під головуванням судді Чернявської Л.М ., -

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі Другий Київський відділ ДВС в м. Одеса ГТУЮ в Одеській області), в якій просив визнати дії Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області неправомірними; скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 27.06.2014 року, винесену державним виконавцем Другий Київський відділ ДВС в м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Балалайкіною К.В. (ВП № 43356027), якою накладено арешт на все майно ОСОБА_1 , а також просив скасувати постанову про розшук майна боржника від 27.06.2014 року, винесену державним виконавцем Другий Київський відділ ДВС в м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Балалайкіною К.В. (ВП № 43356027), якою подано у розшук майно ОСОБА_1 .

В обґрунтування своєї скарги ОСОБА_1 зазначив, що йому не було відомо про те, що на підставі рішення суду державним виконавцем було відкрито виконавче провадження, оскільки жодних постанов ним від виконавчої служби отримано не було, так як 02 лютого 2013 року він був знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Про оскаржувані постанови йому стало відомо лише 18.09.2018 року при вивченні матеріалів виконавчого провадження № 43356027.

ОСОБА_1 вважав, що оскільки він не був належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, державний виконавець не вправі був вчиняти виконавчі дії.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2019 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову «про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження» винесену 27.06.2014 року державним виконавцем Другий Київський відділ ДВС в м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Балалайкіною К.В. (ВП № 43356027), про накладення арешту на все майно ОСОБА_1 , та заборону йому здійснювати відчуження будь-якого майна скасовано. Постанову «про розшук майна боржника» винесену 27.06.2014 року державним виконавцем Другий Київський відділ ДВС в м. Одеса ГТУЮ в Одеській області Балалайкіною К.В. (ВП № 43356027) про розшук майна (в тому числі рухоме майно) ОСОБА_1 скасовано.

В іншій частині вимог скарги відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, Другий Київський відділ ДВС в м. Одеса ГТУЮ в Одеській області подав до суду апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення прав відділу зазначеною ухвалою, просить ухвалу суду в частині її задоволення скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні скарги на дії державного виконавця відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування скарги, апелянт зазначив, що судом неповно з`ясовано та не взято до уваги дійсні обставини справи.

В частині відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 учасниками справи ухвала суду не оскаржується.

Відзиву до суду надано не було.

Сторони про розгляд справи на 08 липня 2020 року були сповіщені належним чином (а.с. 170-172).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, та від яких не надійшли заяви про відкладення розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду зазначеним вимогам не відповідає, з огляду на таке.

Так, виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Обов`язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства.

Провадження з виконання судових рішень є завершальною і невід`ємною частиною цивільного судочинства.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу, як суд першої інстанції.

Так, судом першої інстанції було встановлено, що 10.04.2014 року старшим державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Пономарьовим В.В. відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого листа № 1522/11797/11 виданого 28.12.2012 року Приморським районним судом м. Одеси. 10.04.2014 року супровідним листом за вих. № 8628 повернуто виконавчий документ до Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.

05.05.2014 року Другий Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції державним виконавцем Балалайкіною К.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, за якою в строк до 12.05.2014 року зобов`язано ОСОБА_1 добровільно виконати рішення суду та сплатити на користь стягувачу ПАТ «Дельтабанк» на виконання виконавчого листа № 1522/11797/11 виданого 28.12.2012 Приморським районним судом м. Одеси суми у розмірі 266263,49 грн. (ВП № 43356027). 27.06.2014 року державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Балалайкіною К.В. винесено постанову «Про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження» (ВП № 43356027). 27.06.2014 року державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Балалайкіною К.В. винесено постанову «Про розшук майна боржника» (ВП № 43356027).

02.02.2013 року ОСОБА_1 був знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно матеріалів справи, немає підтвердження отримання ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.05.2014 року.

24.06.2015 року постановою старшого державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Балалайкіною К.В. було повернуто стягувачу ПАТ «Дельтабанк» виконавчий лист № 1522/11797/11 виданий 28.12.2012 року Приморським районним судом м. Одеси, та 24.06.2015 року направлений супровідним листом за вих. № 05-42/14248 на адресу стягувача. Постанова «Про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження» від 27.06.2014 року, постанова «Про розшук майна боржника» від 27.06.2014 року були винесені в період, коли державний виконавець Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції не пересвідчився в отриманні боржником постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.05.2014 року, та не встановив факт отримання боржником копії цієї постанови, якою встановлено строк для добровільного виконання рішення до 12.05.2014 року.

Постанова «Про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження» від 27.06.2014 року, постанова «Про розшук майна боржника» від 27.06.2014 року не затверджені (відсутній підпис керівника та печатка керівника) начальником Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, в порушення наказу Міністерства юстиції України N 74/5 від 15.12.99 року Інструкції про проведення виконавчих дій.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що боржник ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження, так як не отримав копію постанови, а виконавець не вправі був вчиняти виконавчі дії.

Проте, апеляційний суд не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на таке.

Приписами частини другої статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон) встановлено, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 31 Закону, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувану відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Звертаючись до суду зі скаргою про визнання дій виконавчої служби неправомірними, скасування постанов, ОСОБА_1 зазначив, що 18 вересня 2018 року він ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, із якого дізнався про відкриття виконавчого провадження, а оскільки він не отримував постанову про відкриття провадження, так як за адресою, зазначеною у виконавчому листі був знятий з реєстрації просив визнати неправомірними дії державного виконавця та скасувати постанови державного виконавця.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2012 року з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 стягнуто солідарно на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту в загальному розмірі 264 443,49 грн., а також судові витрати у розмірі 1820 грн. (а.с. 173-175).

Справа була розглянута судом у відсутність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки відповідачі в судове засідання не з`явилися, але про час та місце розгляду справи судом повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Рішення суду набрало законної сили 10 грудня 2012 року.

На підставі рішення суду 28 грудня 2012 року був виданий виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 266263,49 грн. (а.с. 46).

Постановою державного виконавця Другого Київського відділу ДВС в м. Одеса ГТУЮ в Одеській області від 05 травня 2014 року було відкрито виконавче провадження ВП № 43356027, копія якої направлена ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 47-48).

Постановами державного виконавця Другого Київського відділу ДВС в м. Одеса ГТУЮ в Одеській області від 27 червня 2014 року був накладений арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , та оголошено розшук майна боржника ОСОБА_1 (а.с. 51 зв.б, 52 зв.б.).

Також державним виконавцем був складений акт 16 квітня 2015 року за участю понятих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про те, що за виходом за адресою, вказаною у виконавчому документі, боржник мешкає, майна належного до опису не зберігає (а.с. 61).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 2 статті 78 ЦПК У країни встановлено, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неналежного повідомлення боржника ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження ВП № 43356027 на підставі постанови державного виконавця від 05 травня 2014 року з виконання виконавчого листа № 1522/11797/11 від 28 грудня 2012 року за таких підстав.

Обґрунтовуючи протиправність зазначених дій державного виконавця судом зазначено, що 02 лютого 2013 року ОСОБА_1 був знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , та в матеріалах справи, відсутні підтвердження отримання ОСОБА_1 постанови про відкриття виконавчого провадження від 05 травня 2014 року.

При цьому, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що державний виконавець під час надсилання та при визначенні факту отримання боржником відповідної постанови керувався частиною 5 статті 25 вказаного Закону, якою передбачено, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржнику. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Як вбачається з матеріалів справи, копія постанови про відкриття виконавчого провадження від 05 травня 2014 року направлена на адресу боржника, що вказана у виконавчому документів 05 травня 2014 року, тому колегія суддів вважає, що боржник був повідомленим про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 1522/11797/11 належним чином.

Вказане також підтверджується рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2012 року у справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, з якого вбачається, що ОСОБА_1 про розгляд вказаної справи був повідомлений належним чином.

Також із складеного державним виконавцем акту вбачається, що ОСОБА_1 мешкає за адресою, вказаною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_1

Крім того, з копії довіреності від 18 грудня 2015 року, яка міститься в матеріалах справи вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 29).

Згідно з частиною першою статті 28 Закону стягнення виконавчого збору і витрат на проведення виконавчих дій з боржника можливе у разі невиконання ним рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 Закону для самостійного (добровільного) його виконання, за умови вчинення державним виконавцем передбачених законодавством дій щодо належного повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження та встановлення строку для добровільного виконання рішення суду.

Отже, державним виконавцем обґрунтовано, в рамках виконавчого провадження винесені постанови про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, а також про розшук майна боржника.

Аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі 645/12146/13, провадження № 61-34499св18.

На підставі з`ясованих обставин справи, колегія суддів вважає, що жодних доказів про те, що боржник не був повідомленим про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 1522/11797/11 належним чином, матеріали справи не містять.

Щодо посилання суду першої інстанції на правову позицію ВС/КГС стосовно того, що у разі неодержання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження державний виконавець не вправі вчиняти виконавчі дії, колегія суддів звертає увагу на те, що вказана позиція стосується того, що боржник добровільно виконав рішення суду, але не в строк, зазначений у постановах про виконавче провадження (справа №645/12146/13 від 20 листопада 2019 року).

Отже, розглядаючи скаргу та постановляючи ухвалу, суд першої інстанції наведених вимог закону не врахував, не перевірив та не встановив обставини, на які посилався скаржник та не надав їм відповідної оцінки.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Згідно з п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

У контексті наведеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення скарги ОСОБА_1 , скасувавши постанови державного виконавця.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь Другого Київського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1921 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області - задовольнити частково.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 13 серпня 2019 року в частині задоволення скарги ОСОБА_1 - скасувати.

Прийняти постанову.

В задоволені скарги ОСОБА_1 про скасування постанови державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Балалайкіною К.В. про накладення арешту на все майно ОСОБА_1 та заборону йому здійснювати відчуження будь-якого майна про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від27.06.2014 року та постанови державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Балалайкіною К.В. про розшук майна боржника (в тому числі рухоме майно) ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Другого Київського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області () судовий збір у розмірі 1 921 (одна тисяча девятсот двадцять одну) гривню.

В інший частині ухвала суду не оскаржена.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20 липня 2020 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра