Справа №718/927/20
Провадження №2/718/255/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

15.07.2020 року Кіцманський районний суд Чернівецької області

у складі: головуючого - судді Нерушка Т.І.

секретаря - Петелюк І.І.

з участю: представника позивача - Бутенко М .О.

відповідача - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України, від імені та в інтересах якої діє адвокат Проц Андрій Володимирович, до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

Моторне (транспортне) страхове бюро України звернулось до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 05.12.2015р. о 18:00год. трапилася дорожньо-транспортна пригода, а саме відповідач ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Тоуоtа», д.н.з. НОМЕР_1 , в межах с. Мамаївці по вул.Шевченка, 191, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , внаслідок чого останный отримав тілесні ушкодження, а транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

Вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області № 718/1496/16-к від 29.12.2016р. відповідач ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 К України.

На момент настання вказаної дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована.

Потерпіла особа повідомила МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди та надала усі необхідні документи, передбачені статтею 35 Закону України № 1961-IV, зокрема Заяву про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позивач визначив розмір заподіяної шкоди та здійснив регламентовану виплату потерпілій особі. На момент настання ДТП 05.12.2015р. розмір мінімальної заробітної плати становив 1378грн. Такий розмір відшкодування за заподіяну шкоду по І групі інвалідності склав 1 378,00грн. * 36 = 49608,00грн.

З підстав, передбачених ст.ст.1166, 1187, 1191 ЦК України, ст.ст.21, 26, 35, 36, 39, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 в порядку регресу сплачену потерпілому суму відшкодування у розмірі 49 608 гривень.

У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позову тим, що рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 04.05.2017р. у цивільній справі № 718/1725/16-ц стягнуто з нього на користь ОСОБА_4 2320,32грн. у відшкодування матеріальної шкоди, 6962грн. витрат у зв`язку із втратою працездатності за період з 05.12.2015р. до 30.05.2016р., 50 000грн. моральної шкоди.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 13.06.2017р. рішення Кіцманського районного суду 04.05.2017р. змінено, стягнуто з нього на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду в розмірі 1275,84 гривень та моральну шкоду в розмірі 30 000 гривень та виконавчий лист перебуває на виконанні в Кіцманському ВДВС.

Посилаючись на ст.ст.11, 16, 1166, 1187 ЦК України, зазначав, що не зобов`язаний сплачувати кошти позивачу, оскільки спричинену матеріальну, моральну шкоду та шкоду по втраті працездатності потерпілому ОСОБА_4 він сплачує на підставі рішення суду, а подвійне стягнення з нього матеріальної шкоди є свавільним та недопустимим.

Також, відповідачем ОСОБА_2 подано заяву про застосування строків позовної давності, у якій вказував, що сплив строк позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, та, посилаючись на ст.ст.251, 253, 256, 257, 261, 267 ЦК України, постанову ВСУ від 01.07.2015р. у справі № 6-178цс15, просив відмовити у позові.

У відповіді на відзив представник позивача Бутенко М.О. вказувала, що потерпілий ОСОБА_4 отримав відшкодування саме за п.26.2 ст.26 Закону України № 1961-1V, у зв`язку зі стійкою втратою працездатності та встановлення І групи інвалідності, та виходячи із розміру мінімальної заробітної плати станом на момент ДТП 05.12.2016р.

В судовому засіданні представник позивача Бутенко М.О. підтримала заявлені вимоги в повному обсязі, з наведених у позовній заяві та у відповіді на відзив підстав, вказуючи також, що трирічний строк позовної давності з моменти проведення виплати потерпілому не минув.

Відповідач ОСОБА_2 позову не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, та з підстав пропуску строків позовної давності.

Заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 05.12.2015р. о 18:00год. в с.Мамаївці, вул.Шевченка, 191, Кіцманського району, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участі відповідача ОСОБА_2 , який, керуючи транспортним засобом «Тоуоtа», д.н.з. НОМЕР_1 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження, а транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.

Вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 29.12.2016р. у справі № 718/1496/16-к відповідач ОСОБА_2 визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 К України.

На момент настання вказаної дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована.

Потерпілий ОСОБА_4 повідомив МТСБУ про настання дорожньо-транспортної пригоди та подав Заяву про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА № 238529 від 30.05.2016р. ОСОБА_4 встановлено І групу інвалідності.

Позивач МТСБУ визначив розмір заподіяної шкоди та здійснив регламентовану виплату потерпілому ОСОБА_4 , якому встановлено І групу інвалідності, у розмірі 49608,00 гривень.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі собою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Як вбачаться з преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», даний закон регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до п.21.1 ст.21 Закону № 1961-IV, з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті, на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від тип транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України або поліса (сертифіката) обов`язкової страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ укладено угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Відповідно до п.39.1 ст.39 Закону № 1961-IV Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортни засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власникі наземних транспортних засобів.

Відповідно до підп.а п.41.1 ст.41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонд захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно п.26.2 ст.26 Закону № 1961-IV мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення І групи інвалідності - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку;

Відповідно до п.36.2 ст.36 Закону України № 1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 1 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право і отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закон повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 цього Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України.

Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник).

Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала.

При цьому за статтею 1191 ЦК особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, після виконання особою, що завдала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).

Первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.

Спеціальний Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

За змістом цього Закону страхове відшкодування, яке за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності страховик виплатив третій особі, а не своєму страхувальнику, є одночасно й відшкодуванням шкоди третій особі (потерпілому) в деліктному зобов`язанні, оскільки страховик у договірних правовідносинах обов`язкового страхування відповідальності є одночасно боржником у цьому деліктному зобов`язанні.

Отже, правові наслідки виплати страховиком страхового відшкодування за договором добровільного майнового страхування та виплати страхового відшкодування за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності різняться.

Регрес або право зворотної вимоги є завжди у особи яка відшкодувала потерпілому шкоду за винуватця ДТП (ВСУ від 16.11.2016р. № 6-2188цс16).

Оскільки на час скоєння ДТП ОСОБА_2 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, його вина встановлена вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 29.12.2016р.

Згідно ч.6 ст.261 ЦК України за регрес ним зобов`язанням перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання.

Основне зобов`язання виконане позивачем МТСБУ 19.09.2017р., що підтверджується копією платіжного доручення № 1259696 від 19.09.2017р., до суду МТСБУ звернулось 15.05.2020р., тобто у межах трирічного строку, встановленого частиною шостою статті 261 ЦК України.

Ураховуючи зазначене та встановлені фактичні обставини, суд приходить до висновку про застосування до спірних правовідносин положень статті 1191 ЦК України та відповідно частини шостої статті 261 ЦК України, а отже про наявність підстав для задоволення позову.

З відповідача, який є інвалідом II групи, судовий збір не стягується навіть у разі, якщо рішення ухвалено не на його користь.

Такий правовий висновок зробив ВСУ в постанові № 703/686/15-ц.

Відповідно до копії довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ № 647574 від 12.03.2020р. ОСОБА_2 є інвалідом II групи.

На підставі викладеного, ст.ст. 261, 1166, 1187, 1191 ЦК України, ст.ст.21, 26, 35, 36, 39, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.ст. 3-7, 10-13, 17, 18, 76-81, 141, 223, 259, 263, 264, 265, 268, 352, 354 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , на користь Моторного (транспортного) бюро України () 49 608 гривень у відшкодування шкоди в порядку регресу.

Понесені позивачем Моторним (транспортним) страховим бюро України витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 гривні підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 23 липня 2020 року.

Суддя: Т.І.Нерушка