ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2020 року

м. Харків

справа № 638/18285/19

провадження № 22-ц/818/2531/20

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді - Тичкової О.Ю.,

суддів Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Сидорчук М.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сальваровська Ніна Ігорівна, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Попляк Володимир Володимирович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 березня 2020 року, ухвалену у складі судді Штих Т.В., -

установив:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису № 1967 від 13.11.2019, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу (надалі ПН КМНО) Сальваровською Ніною Ігорівна про стягнення заборгованості за договором між батьками про участь у вихованні дитини, посвідчений 10.06.2015 та зареєстрований у реєстрі за № 1147, таким, що не підлягає виконанню.

Другого березня 2020 року представник ОСОБА_4 адвокат Прядко О.О. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просив зупинити в рамках виконавчого провадження № 60637079 стягнення за виконавчим написом ПН КМНО Сальваровської Н.І. від 13.11.2019, посвідченого за реєстровим № 1967 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості. Також просив зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Попляка В.В.: скасувати накладений у межах виконавчого провадження ВП № 60637079 постановою від 27.11.2019 арешт на майно боржника, а саме на корпоративні права ОСОБА_1 в розмірі 100% статутного капіталу ТОВ «Восток-Агро», 100% статутного капіталу ТОВ «ТК «Агротрейд»; скасувати накладений постановою від 18.11.2019 арешт грошових коштів на рахунках боржника; скасувати накладений постановою від 18.11.2019 арешт усього нерухомого майна боржника; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Попляк В.В. накласти арешт на майно боржника, яке є співмірним із сумою виконавчого напису, а саме 1/8 частки у праві власності на індивідуальний дачний будинок загальною площею 362,8 кв.м. та 1/8 частки земельної ділянки, загальною площею 0,05 га, надану для індивідуального дачного будівництва, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Заяву мотивовано тим, що 18 листопада 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Попляк В.В. було відкритевиконавче провадження (надалі ВП)№ 60637079 на підставівиконавчого напису № 1967 ПН КМНО Сальваровської Н.І. про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 1501983,12 грн за Договором про участь у вихованні дитини від 10.06.2015 та 743556 грн пені. В рамках виконавчого провадження приватним виконавцем Попляк В.В. бувнакладенийарешт на усе рухоме майно боржника у межах звернення стягнення на суму 1652348,43 грн. Зазначає, що вартість арештованого майна у дванадцять разів перевищує розмір боргу, зазначений у виконавчому документі приватного нотаріуса. Крім того, позивач здійснює підприємницьку діяльність, прибуток від здійснення підприємницької діяльності є основним джерелом його доходів. Арешт банківських рахунків фактично заблокував діяльність позивача, оскільки він не має змоги проводити будь-які розрахунки із контрагентами. Також з моменту накладення арешту на банківські рахунки позивач не має змоги отримувати грошові кошти та здійснювати виплату аліментів згідно із Договором про участь у вихованні та утриманні дитини. Також зазначає, що позивач має непогашені кредитні зобов`язання перед банківськими установами, які автоматично списують грошові кошти з його рахунку. Наявність арештів на рахунках позивача компрометує його репутацію як відповідального позичальника і може створити умови для відмови позивачу в майбутньому для отримання кредитів. Оскільки невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити ефективний захист позивачем своїх прав у випадку фактичного виконання виконавчого напису є необхідність вжити співмірні заходи забезпечення позову до вирішення справи по суті.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 березня 2020 року в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Прядко О.О. про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що зупинення стягнення на підставі виконавчого напису є фактичним вирішенням питання по суті. Крім того, спосіб, яким представник позивача просить забезпечити позов, є фактичним втручанням у діяльність приватного виконавця. Представником позивача не доведено, що невжиття таких заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову та не надано доказів того, що дії відповідача якимось чином будуть спрямовані на приховання, відчуження або знищення майна.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, ухвалити постанову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач звертаючись до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису, умисно приховала той факт, що протягом останніх трьох років позивач сплачував аліменти на утримання сина. Позивач не отримував письмову вимогу відповідача про сплату боргу і не знав про намір відповідача звернутися до нотаріуса за виконавчим написом, а тому був позбавлений можливості скористатися своїм правом і заявити про спірність вимог відповідача. Тому з метою недопущення порушення права власності позивача останній звернувся із заявою про забезпечення позову, оскільки через зловживання з боку відповідача та неналежне виконання нотаріусом своїх обов`язків під час з`ясування наявної заборгованості по аліментам, ОСОБА_1 знаходиться в уразливому майновому стані. Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від недобросовісних дій з боку відповідача. Судом не врахована співмірність заявлених вимог про стягнення заборгованості і вартість арештованого майна. Позивачем підтверджено і доведено, що існує реальна загроза того, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення виконання рішення суду й до порушення прав позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на те, що суд першої інстанції постановив ухвалу з додержанням вимог закону. Вимоги заяви про забезпечення позову не можуть заявлятися у вказаній заві, оскільки по суті є вирішенням справи по суті та скаргою на дії приватного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, представників Малімон С.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п.4 ч.1, ч.2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з ч.1, ч.2, ч.5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам ухвала суду не відповідає з огляду на таке.

Судовим розглядом установлено, що 13.11.2019 ПН КМНО Сальваровською Н.І ОСОБА_6 вчинений виконавчий напис № 1967 про стягнення заборгованості за договором між батьками про участь у вихованні дитини, посвідченому 10.06.2015 та зареєстрованому у реєстрі за № 1147 (т.1 а.с. 13-16).

На підставі вищевказаного виконавчого напису 18.11.2019 приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Попляк В.В. відкрите ВП № 60637079 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі: - 743556 грн заборгованості за договором про участь у вихованні дитини від 10.06.2015; 743556 грн неустойка (пеня) у розмірі 1% суми несплачених аліментів за кожен день прострочення; 14872, 12 грн мито за вчинення виконавчого напису (т.2 а.с. 17-18).

Постановою приватного виконавця від 18.11.2019 накладений арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та мінімальних витрат виконавчого провадження 1652348, 43 грн (т.2 а.с. 19-20).

Постановою приватного виконавця від 18.11.2019 накладений арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та мінімальних витрат виконавчого провадження 1652348, 43 грн (т.2 а.с. 21-22).

Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною першою статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 11) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У частині десятій статті 150 ЦПК України передбачено, що не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Предметом позову є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Згідно з вимогами частин 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види заходів забезпечення позову перелічені у ст.150 ЦПК та містять такий вид забезпечення як зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку. Згідно пункту 10 ст. 150 ЦПК України позов може бути забезпечений іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

За змістом зазначених норм убачається, що забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбачених законом. Такий правовий висновок викладений у п. 30 постанови Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 826/14951/18.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Суд, виходячи з конкретних доказів та обставин справи, повинен встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Також суд має враховувати співрозмірність вимог заяви про забезпечення позову заявленим позовним вимогам та обставинам справи.

Встановлений пунктом 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України у вигляді зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, є спеціальним та застосовується лише у разі оскарження позивачем виконавчого документа.

Враховуючи предмет позову, а також те, що приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Попляк В.В. відкрите ВП № 60637079 з виконання виконавчого напису № 11967, який виданий 13.11.2019, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у забезпеченні позову шляхом зупинення виконання (стягнення) на підставі вказаного виконавчого напису нотаріуса.

Обраний позивачем спосіб забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами.

Наведений захід забезпечення позову відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Будь-які права інших осіб, що не є учасниками судового процесу, не порушуються у зв`язку із вжиттям такого заходу.

Невжиття таких заходів забезпечення позову може суттєво ускладнити ефективний захист або поновлення оспорюваних прав або інтересів позивача.

Отже, доводи апеляційної скарги в частині забезпечення позову шляхом зупинення стягнення знайшли своє підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Судова колегія не може погодитися з доводами апеляційної скарги стосовно помилкового висновку суду про відмову в задоволені заяви про забезпечення позову у вигляді зобов`язання приватного виконавця вчинити певні виконавчі дії, у тому числі скасувати накладений у межах виконавчого провадження арешт на майно боржника та накласти арешт на нерухоме майно в межах суми стягнення. Оскільки арешт рухомого та нерухомого майна є встановленим Законом України «Про виконавче провадження» заходом державного виконавця, направленим на забезпечення виконання виконавчого документу під час виконавчого провадження. Покладення на приватного виконавця перелічених обов`язків не можна вважати способом забезпечення позову. У разі незгоди ОСОБА_1 з діями приватного виконавця він не позбавлений можливості їх оскаржити в установленому законом порядку.

Враховуючи вищезазначене, апеляційну скаргу адвоката Прядка О.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 , належить задовольнити частково. Ухвалу суду першої інстанції від 10 березня 2020 року скасувати та ухвалити нову постанову, забезпечивши позов ОСОБА_1 шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку. В іншій частині заяву про забезпечення позову слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 374,376, 381- 384, 389 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 березня 2020 року скасувати.

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Прядко Олександра Олександровича про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сальваровська Ніна Ігорівна, Приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Попляк Володимир Володимирович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задовольнити частково.

Зупинити стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 13 листопада 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сальваровською Ніною Ігорівною та зареєстрованого в реєстрі за № 1967, про стягнення з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) грошових коштів у розмірі 1501983, 12 гривень.

В задоволенні заяви про забезпечення позову в іншій частині відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 20 липня 2020 року.

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук