Справа № 489/266/20
Номер провадження 2/489/1278/20
РІШЕННЯ

Іменем України

22 липня 2020 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

за участі секретаря судового засідання Смєрдової К. С.,

позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , його представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Ленінського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі позивач) до ОСОБА_3 (далі відповідач) про поділ спільного майна подружжя

встановив

В січні 2020 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що за час спільного життя з чоловіком було придбано транспортний засіб, який зареєстровано на ім`я відповідача та знаходиться в його користуванні

Позивач просила суд стягнути на її користь вартість Ѕ частини автомобіля ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску.

Відповідач направив до суду відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що спірний автомобіль був придбаний під час шлюбу з позивачем, але за кошти, виручені від продажу автомобіля, що належав відповідачу до шлюбу. Відповідач звертає увагу суду на те, що для розгляду вказаної справи необхідно провести оцінку транспортного засобу, після чого Ѕ вартості цього автомобіля внести на депозитний рахунок суду. Оскільки оцінку автомобіля не проведено просив відмовити в задоволенні позову.

25.05.2020 позивач подала заяву про збільшення позовних вимог та просила стягнути з відповідача вартість 1/2 частки автомобіля в сумі 39 000 грн. Додала звіт про оцінку автомобіля.

Представник відповідача подав відзив на заяву про збільшення вимог, вказавши, що звіт не є експертизою, тому є необ`єктивним доказом і викликає сумніви.

Позивач та її представник в судовому засіданні збільшені позовні вимоги підтримали.

Відповідач та його представник просили відмовити в задоволенні вимог з підстав викладених у відзивах.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносин.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , 04.03.2006 Добренською сільською радою Баштанського району Миколаївської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , про що в Книзі реєстрації шлюбів 04.03.2006 зроблено відповідний актовий запис № 2.

Відповідно до звіту про оцінку майна, проведеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 на підставі договору № DN200318-002 від 18.03.2020, ринкова вартість колісного транспортного засобу - ВАЗ 2115 0120 20, 2006 року випуску, реєстраційний номер - НОМЕР_1 , VIN № НОМЕР_3 складає 78 000 грн. (сімдесят вісім тисяч гривень).

25 травня 2020 року позивач направила до суду заяву про збільшення позовних вимог при розподілі спільно нажитого майна подружжя, а саме: визнати право власності на автомобіль ВАЗ 2115 реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску вартістю 78 000 грн. за відповідачем і стягнути на користь позивача 1/2 частки вартості автомобіля, що складає 39 000 грн.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 23-25 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Главою 8 Сімейного кодексу України регулюється право спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний транспортний засіб був придбаний в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. Доказів придбання спірного транспортного засобу виключно за особисті кошти одного із подружжя суду не надано. Тому спірний транспортний засіб є об`єктом права спільної сумісної власності.

Вирішуючи питання про розмір часток сторін в майні, суд виходить з того, що інше не визначено домовленістю між сторонами, а тому вважає їх рівними.

Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Як встановлено судом автомобіль є неподільною річчю і частка позивача не можу бути виділена в натурі, тому позивач має право на грошову компенсацію. Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення компенсації, чим виявила згоду на отримання компенсації вартості її частки.

Посилання відповідача на те, що автомобіль придбано за рахунок коштів вилучених від продажу іншого автомобіля, який був його особистою власністю не підтверджено належними і допустимими доказами.

Заперечення проти позову щодо необхідності внесення вартості частки на депозит суду не може бути прийнято судом оскільки цей механізм застосовується у випадку, коли один з подружжя бажає залишити майно собі і сплатити компенсацію іншому співвласнику. Щодо оцінки автомобіля, суд виходить з того, що звіт про оцінку дійсно не є висновком експерта, однак він є письмовим доказом у справі. Судом з`ясовував у сторін чи бажають вони заявити про призначення експертизи, на що сторони відмовились. Суд, вказав відповідачу, що у випадку заперечення проти оцінки автомобіля він може заявити клопотання про призначення експертизи або надати інші докази оцінки автомобіля, на що представник відповідача вказав, що клопотати і оплачувати експертизу має позивач.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 259, 265, 268 ЦПК України, ст. ст. 57, 60, 63, 66, 68, 70, 72 Сімейного Кодексу України, суд

вирішив

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя.

Поділити спільне майно подружжя шляхом залишення у власності ОСОБА_3 автомобіля ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2006 року випуску та стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 вартість Ѕ частини автомобіля, що складає 39 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840,8 грн.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; адреса фактичного проживання: АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з моменту складення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 23.07.2020.

Суддя В. В. Кокорєв