РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 серпня 2020 року м. Рівне

Справа № 569/9338/20

Провадження № 22-ц/4815/881/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Шимківа С.С., Ковальчук Н.М.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

боржник - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 16 червня 2020 року в складі судді Галінської В.В., постановлену в м. Рівне,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась в суд із заявою, в якій просить видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 889 грн. 50 коп. на дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред`явлення заяви до суду і до досягнення донькою повноліття, а також стягнути з боржника на її користь витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 1000 грн.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 16 червня 2020 року відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Ухвалу мотивовано тим, що ОСОБА_1 заявлено вимогу про стягнення аліментів та стягнення витрат на правничу допомогу надану за складання цієї заяви про видачу судового наказу, які між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на незаконність ухвали суду в зв`язку з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що при вирішенні питання про відмову їй у видачі судового наказу суд не звернув належної уваги на те, що у заяві вона заявляла лише одну вимогу, а саме: стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання малолітньої доньки, яка за своїм змістом є вимогою наказного провадження, за якою судом першої інстанції може бути видано судовий наказ.

Виходячи з аналізу норм процесуального права, стягнення витрат заявника на оплату правничої допомоги не є за своїм змістом вимогою наказного провадження, а є лише питанням про судові витрати.

Вважає, що постановляючи ухвалу про відмову у видачі судового наказу на підставі п.3 ч.1 ст.165 ЦПК України, суд помилково виходив з того, що заявлена вимога про стягнення витрат на правову допомогу не може бути предметом розгляду у наказному провадженні.

З наведених підстав просить оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу не поданий.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 2ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду, зазначену у п.1 ч.1 ст.353 ЦПК України розглядається апеляційним судом без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційна скарга розглядається у письмовому проваджені без виклику учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб

Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 3 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу. У разі, якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

Із змісту заяви про видачу судового наказу вбачається, що ОСОБА_1 , крім вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, просила також стягнути витрати на правову допомогу адвоката.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 168 ЦПК України у судовому наказі зазначається, зокрема, сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника.

У відповідності до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 1 ст.137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Виходячи з аналізу наведених вимог закону, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат та не є вимогами заявника у наказному проваджені, перелік яких визначений статтею 161 ЦПК України.

Таким чином, постановляючи ухвалу про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу на підставі п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суд першої інстанції помилково виходив з того, що заявлена вимога про стягнення витрат на правову допомогу не може бути предметом розгляду у наказному провадженні.

Враховуючи викладене, оскаржувана ухвала постановлена судом з порушенням норм процесуального права та підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, п.6 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 16 червня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 4.08.2020 року.

Судді: Бондаренко Н.В.

Шимків С.С.

Ковальчук Н.М.